BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 22, AFD. III. N:03. 65 
Dianthus arenarius. 
BANAN tab. I NS DO 
Stjälken. Epidermis af tafvelformiga celler med tjock, 
icke kutiserad yttervägg och stark kutikula. Barken består 
af några få, vanligen endast 2, pallisadformiga eller stundom 
rundade cellager. Det innersta lagret i barken är ombildadt 
till en slida, hvars celler stundom föra druser af oxalsyrad 
"kalk. Så följer en mäktig mekanisk ring (5 å 6 lager), som 
omsluter den sammanhängande knipperingen. Märgens celler 
äro till större delen resorberade. — Fåtaliga klyföppningar, 
som likna bladets. 
Rizomet har ytterst en brun skorpa af döda väfnader, 
som afskurits af den ganska mäktiga korken. Korkcellerna 
hafva bruna membraner och föra äfven ett brunt innehåll. 
Hela den sekundära barken, som ytterst består af föga lång- 
sträckta, inåt af mera långsträckta, parenkymatiska eller 
något prosenkymatiska element, är i hög grad kollenkymatiskt 
förtjockad. De närmast under korken belägna kollenkymati- 
ska elementen äro mycket korta och förmodligen att upp- 
fatta som ett felloderma. Xylemet har endast de talrika 
kärlen, som uteslutande äro fibrösa (nät- och spiralkärl), för- 
vedade. Alla de öfriga elementen i veden äro kollenkymati- 
ska. De visa sig på längdsnittet långsträckta och hafva tvära 
eller något tillspetsade ändar. Äfven märgen har förtjockade, 
ljusbrytande membraner. 
På öfvergången mellan stjälk och rizom tunnas den yttre 
mekaniska ringen allt mera ut, så att den på en viss höjd 
består af endast 1 cellager och slutligen upplöser sig i en- 
staka celler eller cellgrupper. Barken desorganiseras under 
förvedning af sina cellmembraner. Men stjälkbasen kan icke 
helt och hållet undvara starkare mekaniska element i sin öfre 
del, och därför finner man här, men också endast här, en 
mäktig libriformring utvecklad i veden. Längre ner upp- 
löses den i skilda grupper och försvinner slutligen alldeles. 
Hand i hand härmed utvecklas ett korkkambium i floemets 
yttre del, hvarigenom bark och epidermis affjällas, hvarjämte 
floemets element bli allt mera kollenkymatiska. 
Rotens primära tillstånd efterföljes tämligen snart af det 
sekundära. Rothåren äro ganska långa. På det senare sta- 
5 
