23 



Skorstenen ; den næste Morgen bragtes mig 4, fundne forskellige 

 Steder i og ved Bygningerne; den ene var død, de tre andre 

 meget forkomne; de rettede sig dog hurtigt ved omhyggelig 

 Pleje, som det hedder. Noget lignende men kun med enkelte 

 Fugle hænder næsten hvert Aar. 



ISFUGL (Alcedo ispida). For de fleste Mennesker her til 

 Lands er der noget af Eventyret over Isfuglen, den pragtfuldeste 

 blandt vore Fugle, saa lidt i Form og Farve lignende nogen 

 anden nordisk Fugl; dette er nu heller ikke saa underhgt, da 

 den er den eneste nordiske Udløber af en tropisk Fuglefamilie. 

 Og man skal ikke lade sig narre af Fuglens Navn; det har ikke 

 noget med Is at gøre, men er det gamle Ord »Isen«, Jærn eller 

 Staal, hentydende til den staalblaa Farve. 



Om Efteraaret er Isfuglen en sikker Gæst her; i August eller 

 September viser den sig ved Stranden, ved Bækken i Skoven 

 eller ved Hundstrup Aa; der kan være en eller flere; et Aar var 

 der i lang Tid 3. Stedet, hvor de opholder sig, kan være for- 

 skelligt; et Aar holdt en stadig til paa en bestemt Pæl ved Bæk- 

 ken langs Skovens Østrand, et andet Aar kunde man træffe den 

 ved Møllen, men oftest er Stranden foretrukket. De sidder her 

 paa Bundgarnspæle, paa Baadebroen eller paa tilfældige Pæle 

 ved Vandet. — Aldrig har jeg haft bedre Lejlighed til at iagt- 

 tage dem end i 1911; 8 September viste sig en, snart efterkom 

 to til, og de var derefter stadig at se hele Efteraaret og Vintren, 

 idet dog hen paa Aaret de to forsvandt. De havde det Aar 

 været saa elskværdige at vælge som et af deres Hovedkvarterer 

 Stranden udfor min Bolig, og mange Gange har jeg staaet i mi 

 Vindue eller i Haven og iagttaget dem siddende paa Pæle ved 

 Stranden, som jeg havde slaaet ned til dem. Nu maa man sige, 

 at udover Skønheden er Isfuglen ikke noget særligt taknemme- 

 ligt Objekt for Iagttagelse; dertil er den i for høj Grad ensidig 

 udviklet som Fiskemaskine med det lange stærke Næb, det 

 kraftige Hoved og de smaa Fødder. Den sidder lange Tider 

 fuldstændig rolig paa sin Pæl, flyver af og til lynsnart ned i 

 Vandet efter en lille Fisk, og saa straks tilbage igen op paa 

 Pælen; forstyrres den, flyver den et Stykke langs Stranden, ud- 

 stødende sit skarpe Skrig, hen til en anden Pæl; skønnest tager 

 den sig ud, naar den som en Terne holder sig over Vandfladen, 

 spejdende efter Bytte. — Hen paa Vintren forsvinder Fuglene 



