83 



Hanen i med sit Veraab, Hønsene skændte — men Musvaagen 

 sad rolig og ufoistaaende og begreb ikke, hvorfor de Kyllinger, 

 den var vokset op sammen med, pludselig tog Afstand fra den. 

 Tilstanden var demoraliserende baade for Musvaagen og Fjer- 

 kræet — de kom i en forkert Vinkel til hinanden. Duernes Aar- 



Musvaaj^en. 

 lilvenstre siddende paa en Pæl, hvor der er henlagt Føde, tilhøjre dækkende Foden med Vingerne. 



vaagenhed overfor Rovfugles Angreb slappedes, og Musvaagen 

 kom i et lidt for kammeratligt Forhold til sin fremtidige Mad. 

 Den kunde sidde i timevis og beundre en lille Kanins Syslen i 

 Græsset, lægge Hovedet paa Siden og være opfyldt af Sympati; 

 jeg er ikke i Tvivl om, at det har været en Kærlighed stærkt 

 farvet af Madlyst; den kunde ogsaa lege lidt med Kaninen, hvad 

 der straks hensatte den lille Gnaver i afsindig Skræk, men den 

 fandt aldrig paa at sætte sin Klo i den, hvad der i et Nu — det 

 tvivler jeg ikke paa — vilde have reduceret Kaninen til Mad. 



Naar jeg viste mig, slog den uforbeholdent ned paa mig og 

 satte en dygtig Klo i mig; den modtog jo ikke sin Mad med 

 nogen Slags Taknemmelighed, men snarere med Vrede over, at 

 der ikke var mere. Dens YndHngsplads var nu et Hjul, der var 

 blevet lagt op paa Atelier -Taget, som en Invitation til Storken. 

 Herfra havde den godt Overblik over Terrænet og kunde se, 

 hvor den havde os. Denne Forkærlighed for Storkehjulet havde 

 en kedelig Følge. Et lille Stykke fra Atelieret har vi en gammel 

 Gaard omgivet af store Popler; da en af disse knækkede i Stor- 



6* 



