188 



Stumper af Avispapir, der gjorde Reden iøjnefaldende; til en 

 anden Rede (Fig. 84) havde Fuglen faaet det uheldige Indfald 

 at benytte smaa hvide Træspaaner istedetfor Lav, hvad der gav 

 Reden et meget paafaldende Udseende. Fuglen maa vist selv 

 have haft Fornemmelsen heraf; den benyttede i hvert Tilfælde 

 ikke denne Rede. Paa en Rede, der ligger foran mig, er baade 

 som Foring og udenpaa mellem Lavet anbragt smaa grønne 

 Fjer af nogle Undulater, vi havde i Bur i Parken. 



I min Have havde en Bogfinke 23 April 1916 bygget en Rede 

 i Hyld, meget synligt; den maa imidlertid være bleven ked af 

 denne Rede, thi da jeg Dagen efter kom, havde Reden et under- 

 ligt løst Udseende, og Grunden fik jeg snart at se; Bogfinken 

 bj'^ggede nemlig nu et andet Sted, oppe i et Egetræ, mellem 

 Stammen og nogle Kviste, og den benyttede hertil Materialet fra 

 den gamle Rede, pillede det af, og fløj op med det til den nye; 

 det er eneste Gang, jeg har iagttaget en Fugl saaledes flyttende 

 sin Rede. 



I Sommertiden ses Bogfinkefamilier i Massevis allevegne her 

 omkring; saavel i Parken som i Køkkenhaven synes der at være 

 Føde nok til dem; ved Rønnebærtræerne er de flittige Gæster; 

 de plukker ikke som Sangerne og Droslerne Bærrene af men 

 samler dem, der er faldne paa Jorden. Paa ingen Tid er Bog- 

 finkerne helt borte fra Sanatoriet, men er sparsomst sidst i August 

 og i September, da de opholder sig flokkevis ude paa Markerne, 

 hvor de træffes i vældige Skarer. I første Halvdel af Oktober 

 vender de tilbage til Skov og Park, og Aaret ud ses hernede 

 omkring en Mængde, ofte store Flokke; jeg nævner et Sted i 

 min Dagbog Tallet Tusinde, og det er vist ikke helt ualminde- 

 ligt. Omkring min Bolig har jeg dem hele Dagen, men det 

 synes ogsaa, som om de særlig holder til her; i hvert Tilfælde 

 ses der ikke i Skoven saadanne Mængder som her omkring. 

 En Del af dem, der kommer om Efteraaret, er maaske vore egne 

 Ynglefugle, men sikkert kommer en stor Del til nordfra. Linné 

 kaldte Bogfinken »coelebs« den ugifte, fordi de Flokke, han saa 

 overvintrende i Sverig, næsten kun bestod af Hanner; i Vinter- 

 flokkene her er Hannerne vel ogsaa overvejende, men der findes 

 dog talrige Hunner. Nu er det ikke blot i Skov og Park, Bog- 

 finkerne findes hen paa Efteraaret; de træff'es ogsaa i Hække 

 langs Vejene, omkring Boligerne og ved Stranden, hvor man 

 altid kan være sikker paa at se nogle. Paa denne Tid holder 



