9 



kom som Udflyttere iVa Frederiksberg Have, hvor Ænderne 

 allerede for mange Aar siden begyndte at tage fast Ophold. 

 I Østre Anlæg har de i hvert Fald holdt til i det sidste Decen- 

 nium og i stigende Antal, og efterhaanden er de ved at fodres 

 af de spadserende blevet saa tamme, at de æder af Haanden. 

 De er her hele Aaret, men i meget skiftende Mængde. Om 

 Vinteren er der saaledes mange, saa længe der er aabent Vand ; 

 men naar alt er tilfrosset, flyver de bort, i de senere Aar dog 

 næppe længere end til den Del af Sortedamssøen, der holder 

 sig aaben paa Grund af det tilstrømmende varme Vand fra 

 Elektricitetsværket. Medens saaledes Antallet af Stokænder kan 

 være meget skiftende i den egentlige Vintertid og udgjøre fra 

 nogle faa Individer eller slet ingen til et eller to Hundrede eller 

 derover, tager Antallet i ethvert Fald af, naar vi naar April, 

 hvor de fleste af dem efterhaanden drager bort til Yngleplad- 

 serne, medens kun nogle faa Par, 4 a 5, bliver tilbage for at 

 yngle her. I Almindelighed forstaar xEnderne jo at skjule deres 

 Reder særdeles godt; men i indeværende Foraar (1919) saa man 

 det Særsyn, at en And laa aabenlyst ovenpaa en Bunke gamle 

 Rørstængler, saa at den paa kort Afstand kunde beskues af 

 Publikum, men ganske vist var beskyttet mod Tilnærmelse 

 derved, at Reden, som kun bestod i en let Fordybning i Un- 

 derlaget, var anbragt paa en HUe 0. Det lykkedes ogsaa Anden, 

 uden at nogen forstyrrede den, at føre sine 9 Ællinger frem. 



Andrikerne tager som bekjendt ikke Del i Rugningen, men 

 slutter sig sammen, holder sig mellem Rørene eller ude paa det 

 aabne Vand og ligger der som et permanent Vagthold, saalænge 

 Rugningen varer. Ællingerne, som kommer frem ved Midten 

 af Maj, tager de sig heller ikke noget af. Samtidig — d. v. s. 

 i sidste Halvdel af Maj indfinder sig her i Anlæget flere og flere 

 Andriker for at begynde Fældningen fra den saakaldte Pragt- 

 dragt til den mere beskedne graa Sommerdragt, i hvilken An- 

 driken ligner Hunnen, som først kan begynde sin Fældning 

 paa et senere Tidspunkt, naar Ællingerne er blevet saa store, 

 at de kan klare sig selv, det vil sige sidst i Juli, og da har 

 Andrikerne afsluttet deres Fældning. Stokænderne synes at 

 sætte Pris paa Østre Anlæg som Opholdssted i Fældningstiderne, 

 og det er ogsaa paa disse Tider, man ser det største Antal, især 

 under Efteraarsfældningen i September— Oktober, paa hvilket 

 Tidspunkt man kan tælle 200 Individer eller mere, og dette 



