15 



ikke mange Skjulesteder — og tløj saa pludseligt tilvejrs til den 

 €tverste Del af Tjørnebuskene og krøb her omkring mellem Gre- 

 nene, indtil de fandt deres Soveplads. Eller man saa dem, naar 

 Vandet var aabent, snige sig hen til en lille Tue, hvor de saa, 

 undertiden efter at have taget Bad, forsvandt i Mørket. Under 

 saadanne Forhold, hvor man ikke kunde se dem, fordi de faldt 

 ganske sammen med den mørke Tue, lykkedes det mig tiere 

 Gange at opdage deres Spejlbillede i det blanke Vand, som om- 

 gav Tuen. Naar de sov i Træerne, var de lettest at faa at se 

 tidhgt om Morgenen, inden det endnu var helt lyst. De havde 

 da gjort sig mindre, navnlig slankere, og saa ikke meget større 

 ud end Solsorterne, der overnattede under lignende Forhold, og 

 inden jeg var blevet opmærksom paa dette Fænomen, tror jeg 

 nok, at jeg nogle Gange gik forbi dem i den Tro, at det drej- 

 ede sig om sovende Solsorter. 



Saasnart Isen var tøet bort, vendte Rørhønsene tilbage til 

 Sovepladserne paa Tuerne, der er det normale for dem. Naar 

 de sad i Træerne om Dagen, var det dog ikke altid for 

 at slippe for at gaa i den kolde Sne, men undertiden ogsaa for 

 at søge Føde. Saaledes har jeg gjentagende Gange set dem i 

 Buske af Kvalkved (Viburniim opiilusj, hvor de fortærede de 

 røde Frugter, som de slugte hele. 



Om Foraaret og om Sommeren knyttede Interessen sig navn- 

 lig til Iagttagelsen af deres Redebygning og Omsorgen for deres 

 KylHnger. Paa ingen Tid af Aaret gjorde deres Lyst og Evne 

 til at skjule sig mere bemærket end under disse Forhold. Om- 

 kring Midten af April begyndte i Reglen Redebygningen. I de 

 første Aar, hvor de kun overvintrede i Østre Anlæg, forsvandt 

 de ved dette Tidspunkt, og da de i 1914 begyndte at yngle, 

 holdt de sig saa skjult, at jeg maatte tro, at de ligesom de for- 

 udgaaende Aar allerede var rejst bort. Senere har jeg gjort den 

 samme Iagttagelse, at de paa dette Tidspunkt fører en saa ube- 

 mærket Tilværelse, at man tror dem forsvundne. Kun ved en 

 ejendommelig klukkende Lyd, som de lader høre af og til, og 

 endnu mere, naar Kyllingerne er kommet frem, røber de deres 

 Tilværelse. Det har de fleste Gange i disse Aar været vanske- 

 ligt at sige, hvor Reden var, bl. a. fordi de nye Rør ved samme 

 Tid begynder at bryde frem og hurtigt skjuler ethvert Indblik 

 i Rørene. Desuden ligger Reden altid langt ude, i den yderste 

 Del af Rørbæltet. 



