29 



var koldl, med nordøstlig Vind og Tøsne, tik Øje paa en Flok 

 paa 15 — 16 Individer løbende i Botanisk Haves Græsplæner. 

 Den følgende Dag, hvor alt var dækket af et tyndt Lag Sne, 

 saas endnu 2 Hedelærker, der søgte deres Føde langs Græsplæ- 

 nernes snebare Kanter. 



STÆR (Stnrnus viiUjaris) er vel Trækfugl her i Landet, men 

 det er ikke ualmindeHgt, at flere eller færre ses her om Vinte- 

 ren. Saaledes har der i det sidste Decennium hvert Aar været 

 Stære i Østre Anlæg eller Botanisk Have, snart paa det ene, 

 snart paa det andet af disse Steder. Kun sidste Vinter danner 

 i denne Henseende en Undtagelse fra alle de foregaaende, idet 

 de sidste Stære blev set 18 December 1918, og jeg iagttog der- 

 efter ingen før 5 Marts 1919. Grunden til, at Stæren bliver her 

 i enkelte Vintre og ikke i andre, er ikke ganske klar. Det sy- 

 nes i ethvert Tilfælde ikke at være Kulden, som fordriver dem, 

 da vi i de Aar, hvor Stære har overvintret hos os, har haft 

 baade strenge og milde Vintre, og i et enkelt Aar, 1915 — 16, hvor 

 der opholdt sig en lille Flok Stære paa 5 — 6 Individer til Sta- 

 dighed i Botanisk Have, forsvandt Flokken pludseligt 13 Ja- 

 nuar, netop paa et Tidspunkt, hvor Vejret blev usædvanligt 

 mildt og foraarsagtigt; men Flokken vendte ogsaa tilbage 14 

 Dage senere. 



Ligesom for andre Arters Vedkommende kunde det være be- 

 rettiget at spørge: Er det vore egne Stære, som bliver her om 

 Vinteren, eller er det Stære, som har ynglet længere nordpaa, 

 og som søger til Danmark for at overvintre? En lille Iagttagelse, 

 som jeg har haft Lejlighed til at at gjøre, kan vel ikke løse 

 Spørgsmaalet, men kunde maaske dog støtte Formodningen om, 

 at det ikke er vore egne, men fremmede Stære, som er her om 

 Vinteren. Iagttagelsen er følgende : En Efteraarsmorgen - 8 

 November 1915 — hørte jeg paa min Vandring gjennem Bota- 

 nisk Have pludseligt Løvsangerens (Phyllopseiistes trochilus) be- 

 kjendte, lille Sang ganske tydeligt over mit Hoved, idet jeg pas- 

 serede nogle Asketræer. Havde det været en Majmorgen, havde 

 jeg næppe skænket den særlig Opmærksomhed; men at træffe 

 Løvsangeren her i November, det var dog ikke hændet mig før, 

 og da jeg derfor saa i Vejret, fik jeg Øje paa Sangeren, en Stær, 

 som sad og fløjtede og jævnlig flettede den nævnte Strofe ind 

 i sin Sang. Senere hørte jeg den endnu et Par Gange i samme 

 Maaned, og i Slutningen af December blev den ligeledes hørt. 



