43 



At saaledes i alt Fald enkelte Individer af Solsorten niaa si- 

 ges at være Standfugle i dette Begrebs snævreste Forstand, 

 derfor taler følgende Iagttagelse, som jeg har halt Lejlighed til 

 at gjøre angaaende en Han-Solsort, som var let kjendelig paa 

 Grund af dens brogede Udseende, idet Hovedet var næsten helt 

 hvidt, medens den ned ad Kroppen i aftagende Grad var lige- 

 som overstænket med hvide Pletter. Denne Fugl kunde jeg 

 følge gjennem godt og vel 4 Aar (fra Slutningen af 1910 til Be- 

 gyndelsen af 1915, da den forsvandt) i Østre Anlæg. Den op- 

 holdt sig altid paa et ret begrænset Parti, hvor den ogsaa havde 

 sin Rede. Enkelte Individer af dens Afkoms forskjellige Kuld 

 var ogsaa mere eller mindre hvidplettede eller havde en enkelt 

 hvid Fjer i Vinger eller Hale; men de forsvandt efterhaanden. 

 Den ynglede her i de nævnte 4 Aar og saas hyppigt i Yngleti- 

 den, forsvandt som oftest i Sommermaanederne eller saas kun 

 en sjælden Gang, men vendte altid tilbage om Efteraaret, ligesom 

 den jævnlig saas i Løbet af Vinteren. Den har derfor strejfet 

 noget om, men kan ikke antages at have fjernet sig meget langt 

 herfra. Man maa altsaa sige, at den har været Standfugl her, 

 og det samme vil formentlig ogsaa kunne siges om adskillige 

 andre af de Solsorter, man ser her; men ved stadig Af- og Til- 

 gang fornyes dog lidt efter lidt Besætningen. I det Hele og 

 Store kan man dog vist sige, at Solsorten for en Del Individers 

 Vedkommende er Standfugl. 



Antallet af Solsorter er som sagt noget varierende efter Aars- 

 tiden, mindst i August og Februar, størst i Træktiderne. I den 

 øvrige Del af Aaret lindes der vel gjennemsnitlig en Snes Indi- 

 vider. Om Vinteren har jeg i Reglen kunnet tælle 20 — 30 Indi- 

 vider, hvilket bedst lykkedes mig i den mørkeste Tid, idet jeg 

 da om Morgenen passerede Anlæget, inden det endnu var helt 

 lyst. Jeg kunde da se dem som Silhuetter mod den lyse Him- 

 mel samlede i et Par tætstaaende, store Tjørnebuske, hvor de 

 overnattede i Fællesskab, og hvor man ogsaa kunde se dem 

 søge hen i Tusmørket om Eftermiddagen. Her overnattede dog 

 øjensynligt flere, end der om Dagen saas i Anlæget, idet ogsaa 

 Individer fra de nærmest liggende Anlæg søgte Natteh^ her. 



De først bj'ggede Reder, som allerede ses i Marts, er let syn- 

 lige. De forstyrres derfor ofte. De er ligesom de senere an- 

 lagte bygget i de store Tjørne, som Anlæget har saa mange af, 

 undertiden flere — jeg har set indtil 5 — i samme Busk. De 



