58 



have sin Interesse at faa Spørgsmaalet om Skovspurvens Fore- 

 komst her i Landet nærmere undersøgt. 



Medens Spurven er Hge saa almindelig ude i Byens Gader 

 som i Anlægene, kan det samme ikke siges at være Tilfældet 

 med Skovspurven. Det er kun yderst faa Gange, jeg har set 

 denne i Gaderne, selv i de Gader, som støder lige op til Anlæ- 

 get, og kun en enkelt Gang har jeg set den i den gamle Del 

 af Byen. Maaske ligger bl. a. denne Forskjel i, at Skovspurven 

 ikke synes at sætte saa stor Pris paa frisk Hestegødning som 

 dens nære Slægtning, der altid styrter sig derover med en uhyre 

 Iver. 



BOGFINKE (Fringilki coelebs) ses her hele Aaret, dens Antal 

 forøges noget i Træktiderne og er temmelig ringe i selve Vin- 

 tertiden. Om Foraaret yngler flere Par baade i selve Anlæget 

 og i Lindetræerne i de tilstødende Gader. Ogsaa inde i den 

 gamle By ses jævnlig Bogfinker, og i indeværende Foraar har et 

 Par formentlig haft Rede i et af Træerne omkring »Hesten« paa 

 Kongens Nytorv, da man der stadig hørte en syngende Han til 

 ud paa Sommeren. 



Bogfinken er en flittig Sanger. Den begynder at synge tidlig 

 om Foraaret, i Reglen i første Halvdel af Februar, som det 

 fremgaar af nedenstaaende Oversigt. Sangen er i Begyndelsen 

 meget ufuldstændig, bliver efterhaanden bedre i Løbet af Fe- 

 bruar, og flere og flere syngende Hanner kommer efterhaanden 

 med ; men først ved Maanedens Udgang kan man sige, at San- 

 gen er fuldstændig. Bogfinkens Slag, som dens Sang jo kaldes, 

 er almindelig kjendt, er ikke let at tage Fejl af og synes at 

 være ens for alle Hanner; men bortset fra de sjældnere Til- 

 fælde, hvor Sangen er ganske ufuldstændig og ganske afvigende 

 fra Normen, omend ikke ukjendelig, saaledes som det vil finde 

 Sted ogsaa for andre Fugles Vedkommende, kan man dog ved 

 nogen Opmærksomhed ikke undgaa at lægge Mærke til, at der 

 ogsaa indenfor Normen er mange individuelle Afvigelser, og at 

 i Virkeligheden næppe to Bogfinker synger ganske ens. — Bog- 

 finken hører op med at synge ved den sædvanlige Tid, d. v. s. 

 omkring St. Hansdag, men enkelte fortsætter en lille Stund 

 endnu, og efter at Fældingen er overstaaet, kan man høre en 

 og anden Bogfinke forsøge at synge i September eller i Okto- 

 ber; men det bliver i Reglen ogsaa kun ved Forsøget. 



