70 



gøre Indsamlinger, med Skønsomhed; ellers kunde det let være, 

 at Kundskab blev købt for dyrt. »Han døde, det er sandt; men 

 Febren ham forlod.« Her i Danmark er det langt at fore- 

 trække at undvære Kundskaben om de ynglende Racer af Mel- 

 lemflagspet, Gransanger og adskillige andre Arter end at dræbe 

 de faa Par, det gælder. 



Noget særlig stort Udbytte i zoogeografisk-geologisk Hen- 

 seende skal man dog ikke vente sig af Race-Undersøgelserne. 

 Hvad Stresemann peger paa, er ikke meget værdifuldt. Om 

 Indvandringen til Sverig ad to Porte, en sydlig og en nordlig, 

 har man længe været paa det rene, siden Sven Nilsson 's Tid, 

 1847, og denne Viden er bygget paa Kundskab om Arter, ikke 

 Underarter. O. s. v. Hvor let man kan blive narret af Race- 

 Undersøgelser, derpaa giver Krondyret en Prøve. De nulevende 

 norske Krondyr har i deres Spinkelhed stor Lighed med de 

 skotske, og paa denne Lighed byggede man en Landbro mellem 

 Norge og Skotland ; men det viste sig, at Krondyr i Norge i 

 Stenalderen og langt op i ny Tid har været store stærke Dyr, 

 meget forskellige fra de skotske; dermed er Landbroen falden 

 sammen; Ligheden har andre Grunde end Fællesskab i Op- 

 rindelse. 



Stresemann's Ord om de nye »internationale Nomenklatur- 

 regler« ser nærmest ud som en Opfordring til at følge dem. 

 Gør det ikke! Man var godt igang med at blive enige om de 

 europæiske Fugles Art-Navne, da, til alt Uheld, nogle Menne- 

 sker faldt paa at forlange Prioritetsloven gennemført til det 

 yderste, og til endnu større Uheld fik de Medhold af andre, 

 der har været ganske uklare over Følgerne. Man gav sig til at 

 opspore gamle Navne, gettede sig frem gennem de gamle ufor- 

 staaelige Beskrivelser, og man er havnet i et ubeskriveligt Vir- 

 var. Man undsaa sig ikke engang for at flytte Navn fra den ene 

 Art til den anden; sproglig Rigtighed havde ikke meget at sige, 

 til Spot for den »lærde Verden«; o. s. v., alt til ingen Verdens 

 Nytte. Vinder den nye Mode Sejr, vil der være lukket af for 

 mere end 100 Aars Literatur, der for Fremtiden for en stor Del 

 vil blive uforstaaelig selv for den, der er vel forsj-^net med Navne- 

 fortegnelser. Men den nye Mode har i vide Kredse af Natur- 

 forskere vakt den dybeste Uvilje, for ikke at sige Harme, og 

 der arbejdes ivrig imod den. Fortegnelserne over »Nomina con- 

 servanda« svulmer mere og mere. Her i Landet er Dr. Th. 



