101 



Tagryggen, men ogsaa ovenpaa og ved Foden af de Skorstene, 

 som Storkene plejer at staa paa. 



, Gylpen giver et godt Bidrag til Kundskaben om, hvad Stor- 

 ken lever af, og jeg har da ogsaa ofte brugt den til at vise 

 Storkeejeren, naar han er kommet ud i Gaarden og har talt om 

 de mange Harekillinger og Agerhønsekyllinger, som Storken 

 æder. Det, man mest lægger Mærke til i Gylpen, er Ha ar (af 

 Mus og Muldvarpe). Og dernæst sidder der tidt Dækvinger af 

 store Biller, saaledes af Løbebiller og Vandkalve, i den; endvidere 

 Muldvarpekløer eller de fasteste Knogler af et Muldvarpe- 

 skelet (den brede og knudrede Overarm f. Eks.), Paddeknog- 

 ler og Fiskeskæl. Nu og da træffes Fjer af en eller anden 

 Fugl, f. Eks. af en fældende Lærkeunge; men skønt jeg har haft 

 ikke faa Gylpklumper i mine Hænder, har jeg aldrig fundet 

 Rester af Harekillinger (omend jeg ikke tør benægte Muligheden 

 af, at de maa kunne findes); men det er temmelig sikkert ikke 

 mange, der gaar i Storken. En Gang har jeg fundet et Stykke 

 Knogle af et større Husdyr i Storkegylp, uden at jeg derfor 

 tror, at Storken er slem til at tage Svin eller Kalve; jeg antager, 

 at Fuglen har fundet vedkommende Knogle ude paa Marken 

 (hvortil den er kommet fra en Mødding) og har slugt den, lige- 

 som den sluger Sten, hvide Porcelænsskaar og Glas- 

 stumper, hvilket alt sammen, efter at være brugt i Kraasen 

 til at søndermale de bløde Dele af Føden, kan findes i Gylp- 

 bollerne. 



ERHVERVELSE AF DØDE RINGSTORKE. 



Naar der er meldt mig en død mærket Stork, har jeg ofte 

 forsøgt af faa den sendt til Udstopning. Fra Udlandet lader 

 det sig naturligvis ikke gøre at erhverve den ; dertil gaar Brevene 

 ikke hurtigt nok frem og tilbage. Men endog herhjemme har 

 det hidtil ikke været muligt at faa fat paa en, selv om Storken 

 er omkommet nær ved Viborg, og Finderen af den døde Fugl 

 har været saa venlig at meddele mig Fundet straks. To Gange 

 har jeg dog været lige ved at faa mit Ønske opfyldt. 



Den ene Gang tog jeg øjeblikkelig, da jeg fik Meddelelsen, 

 med Aftentoget ud til Brevskriveren. Han cyklede saa, mens 

 jeg i Hustruens Fraværelse passede de smaa, venligst ud til 

 Fiskeren, der endnu mentes at opbevare den døde Stork. Men 

 da Fuglen havde en af Mandens Geddekroge i Halsen, og han 



