135 



paa den — hvilket var et meget uheldigt Tidspunkt for Viden- 

 skaben. Nu havde F'uglen ellers hidtil lykkelig undgaaet alle 

 Farer baade her hjemme, og paa adskillige Rejser mellem Dan- 

 mark og det fjerne Vinteropholdssted! 



Denne Stork havde Nr. 231. Den var mærket som Redeunge 

 15. Juli 1908, 19 km V.S.V. for Randers, i Løvskal, hos Gaard- 

 ejer Therkiid Østrup, af H. Chr. C. M. Det var, baade efter Præste- 

 gaardsbeboernes Sigende og mit eget Skøn, en Han. Vellev, hvor 

 den sandsynligvis boede fra 1912, da den var 4 Aar gammel, til 

 den omkom i 1915, ligger IOV2 km S.Ø. for dens Fødested; det 

 er en Strækning, som en Stork ikke regner for noget; den flyver 

 med Lethed saadan et Stykke Vej paa mindre end en halv 

 Snes Minutter. 



STORKEN I AARSLEV pr. RANDERS. 



Jeg havde Aar efter Aar i jydske Aviser opfordret dem, der 

 havde en ynglende Ringstork, til at meddele mig det, idet jeg 

 havde tænkt mig Muligheden af selv at tage ud og forsøge at 

 læse Nummeret paa Ringen. Men efter min Tur til Vellev i 

 1915 fik jeg ikke mere Lejlighed til at rejse paa den Tid, da 

 der skulde handles, og i de næste Aar var jeg syg, saa det blev 

 ikke til noget. Jeg prøvede da paa at faa Folk saa meget inter- 

 esserede i Sagen, at de selv læste Ringens Indskrift, men det 

 gik ikke: hverken Folks Tid eller Taalmodighed var til Stede i 

 det nødvendige Maal, og de Teaterkikkerter, man havde til Brug 

 omkring paa Landet, "forstørrede ikke nok. Det viste sig ogsaa 

 snart, at Forsøgene absolut ikke lykkedes dér, hvor man helst 

 vilde anstille dem, nemlig ude paa Marken, og det selv om 

 Ringstorken f. Eks. gik tæl bag en Slaamaskine; baade Fuglen 

 og Iagttageren mnatte være i Ro. 



Imidlertid havde jeg efterhaanden lagt Mærke til, at der, saa 

 længe Storkeungerne er smaa, altid er en af Forældrene hos 

 dem, hvad enten nu den vagthavende Stork ligger paa dem^ 

 naar det er daarligt Vejr, eller staar ved Siden af dem. Jeg 

 vidste altsaa, naar det var bedst at prøve paa Aflæsningen af 

 Ringen. Og jeg anskaffede derefter en god, lille, dobbeltløbet 

 Prismekikkert • med den læste jeg Tal, der var 2 mm høje, i 

 4V2 Meiers Afstand. Nu kunde denne Kikkert altsaa sendes til 

 den, der i god Tid meldte sig som Ejer af en Ringstork; naar 



