139 



vi skulde have noget af Sønderjylland tilbage. Og nu var den 

 imens blevet 7 Aar gammel. 



I 1919 var den største (altsaa Hannen) af de to Storke paa 

 Skjærum Mølle igen en Ringstork. Ringen var ganske vist nu 

 gledet ned til Tæerne, medens den i 1918 sad skubbet op under 

 Hælen, men Hr." Villemoes fik alligevel, efter en Del Anstren- 

 gelser, Held til at se Indskriften efter, saa det kunde godtgøres, 

 hvad han jo nok havde formodet, at det var den samme Slork 

 som forrige Aar. 



I 1920 havde Skjærum Mølles Hanstork — til Hr. Villemoes's 

 Beklagelse — ingen Ring paa. Storkeparret indrettede sig imid- 

 lertid som sædvanlig og skiftedes til at ruge deres Æg. Men 

 Kristi Himmelfartsdag (13. Maj) skete der noget mærkeligt. Hr. 

 Villemoes skriver derom 18. Maj 1920: 



»Jeg stod tilfældig og kikkede op paa Storkene, som begge 

 »var paa Reden. Da ser jeg pludselig en tredie Stork komme 

 »flyvende. Den fløj rundt om Reden et Par Gange, men styrtede 

 »sig derefter med stor Kraft ned paa Storkene i Reden, jog sit 

 »Næb ind i Halsen paa en af dem og det grundigt, nemlig ind 

 »et Sted og ud længere nede paa Halsen. Den, der blev spiddet, 

 »blev bistaaet af sin Mage; Slaget blev vildere og vildere — Reden 

 »saa frygtelig mishandlet ud. Den angribende havde stadig sit 

 »Næb indfiltret i den anden; — de sansede intet, styrtede først 

 »ned paa Taget og saa videre, netl i Gaarden .... Her saa jeg 

 »det, jeg anede, at Angriberen havde Ring paa. Naa, de blev 

 »skilte og den her residerende Stork kom paa Reden, medens 

 »Ringstorken fløj sig en Tur, for dog efter 10 Minutters Forløb 

 »at komme igen. Denne Gang fik den sin Modstander smidt ud 

 »og tog selv Plads paa Reden, og mærkeligt nok saa det ud, 

 »som om den nu fik Hjælp af den andens Mage! De følgende 

 »Dage saa jeg den udsmidte Stork komme nogle Gange og stille 

 »sig paa Laden, men den vovede sig ikke til Angreb og er nu 

 »ikke set de sidste Dage, hvorimod den med Ringen er her til 

 »Stadighed og nu ruger sammen med den andens Mage; — den 

 »har saaledes overtaget baade »Konen«, Æggene og Reden«. 



Det viste sig, at Ringstorken var den gamle Sønderjyde, 5864, 

 der saaledes 3 Aar i Træk kom tilbage til samme Rede. Den 

 hjalp nu med at fodre sin Medbejlers Unger; tre blev der, og 

 de var omtrent flyvefærdige 18. Juli 1920, da de blev mærket. 



Det er, saa vidt jeg ved, første Gang, det er bevist, at en 



10 



