148 



men, og hvert saadant lille Selskab synes at have sit bestemte 

 Jagtdistrikt. Og saaledes træffer man dem ogsaa henimod den 

 sydafrikanske Vinler. Hr. de Bary saa det f. Eks. smukt en 

 Gang, kort før han fandt 710, da han kørte en længere Stræk- 

 ning paa Jernbanen i det nordlige Natal. Her var der ingen 

 Hække, og Landet var ganske aabent, saa man kunde se vidt 

 omkring fra Kupévinduet. Og med et Mellemrum af en 3 — 4 km 

 gik Storkene her parvis eller tre Stykker sammen og søgte Føde. 



Storkene er nærmest sky i Natal; nærmere. end 100 m kom- 

 mer man dem ikke. Og særlig er de forsigtige, naar der er skudt 

 efter dem. Ganske vist freder Landets Lov dem som ivrige Græs- 

 hoppeædere, men det kan alligevel hænde, at naar en Mand 

 gaar med sin Riffel, og han saa ser en Stork staaende et Stykke 

 borte, at han da skyder efter den, fordi den tegner sig som et 

 godt Maal. Og saa lidet interesserer Folk dernede sig for Fugle, 

 at det i Reglen ikke falder Manden ind at gaa hen og tage sit 

 Bytte op; det skulde da kun være for at se, hvor han har faaet 

 sat Projektilet. — Storkene kommer ikke ind til Husene, der 

 ofte er tækkede med »corrugated iron« (»Bølgeblik<). Ikke en 

 Gang i ældre Tider, da Farmene havde Straatag, fløj Fuglene 

 derhen og satte sig. 



Derimod gaar de, som sagt, om Dagen omkring i Græsset 

 paa »the Veld« og fanger Græshopper og Biller, uden særlig at 

 slaa sig sammen med de Husdyr, som de træffer derude. Om 

 Aftenen, naar Solen gaar ned, flyver de hen og sidder paa de 

 nærmeste Klipper; en Gang er det blevet sagt Hr. de Bary, at 

 nogle Stykker om Natten tog Plads i Toppen af et stort Palme- 

 træ, der stod mellem Klipperne ^ 



Ved Slutningen af April bryder Storkene op fra Natal og for- 

 svinder saa godt som alle paa en Gang; enkelte, der sandsyn- 

 ligvis er syge eller for gamle til at turde paatage sig den lange 

 Rejses Besværligheder, bliver tilbage. Hr. de Bar}'^ har selv en 

 Gang ved sydafrikansk Vintertid set saadan en Efternøler, der 

 gik i Kulden og saa ret elendig ud, — mulig var den saaret. Og 

 han kender et andet Tilfælde, hvor en Stork blev tilbage i Nord- 

 natal endogsaa to sydafrikanske Vintre i Træk, fordi den — som 

 det antoges: paa Grund af Alder — ikke var i Stand til at følge 



^ Om Storlie, sovende i Træer under deres Ophold i Afrika se 20 og 24. 

 Ogsaa i Europa overnatter Storke i Træer (5, 6, 41, 47). De bygger endog 

 Rede i dem (49 (Kurland) og 35 (Algier)). 



