FUGLENES FLUGT UNDER BENYTTELSE 

 AF VINDEN. 



AF 



H. GODSKE-NIELSEN. 



Man kunde inddele Fuglene i motorflyvende og drageflyvende. 

 Der er næsten ingen absolute Motorflyvere, uden at de ogsaa af 

 og til benytter Glideflugt, saavel som der heller ingen absolute 

 Drageflyvere findes, uden at disse ogsaa maa bruge Vingerne 

 som Motor, specielt under Vindstille og stærk Modvind, ligesom 

 der findes mange Overgange. 



Det er Fuglens Vægt i Forhold til dens Flyveareal, som be- 

 tinger den til fortrinsvis at benytte den ene eller den anden Slags 

 Flyvning, dog spiller ogsaa Vingernes Bygning med ind. 



Ved Flyvearealet forstaar jeg det Areal, som Fuglens Under- 

 side — Vinger, Hale, Krop og Hals — fremstiller. Jo mindre 

 dette Areal er i Forhold til Fuglens Vægt, jo større Fart maa 

 Fuglen sætte op under Flugten for at holde sig oppe. Den maa 

 bruge Vingerne ustandseligt og kan kun flyve korte Strækninger 

 i Glideflugt med uundgaaeligt Tab af Højde, dog længere i Mod- 

 vind end med Vinden. Som typiske Eksempler paa saaåanne 

 Motorflyvere kan nævnes Alken, Tejsten og Ænder. De flyver 

 tilsyneladende nødig, og der er noget forretningsmæssigt jagende 

 over deres Flugt, som ogsaa kun udnyttes til Skiftning af Æde- 

 pladsen eller Trækflyvning. 



Som Eksempel paa Drageflyvere kan nævnes : Maager, Gribbe, 

 Ørne og de fleste saakaldte Rovfugle, dog er Falkene med deres 

 svære Krop og deres specielt til den hurtigste Flugt byggede 

 Vinger snarere Motorflyvere. Som en smuk Drageflyver maa 

 ogsaa vor alm. Stork nævnes, mindre god er Kragen, medens 

 Ravnen som bekendt kan skrue sig op til betydelige Højder uden 

 synderlig megen Brug af Vingeslag. 



Drageflyverne kan sejle i Modvind og Sidevind, ja endog 

 med Vinden, men maa da først skaffe sig saa megen Fart, at 

 de skaffer sig Modvind. Om Foraaret i April ser vi Musevaa- 

 gerne trække i Flokke over Landet mest i østlig Retning; senere 



