164 



kommer Hvepsevaagerne. I Almindelighed kommer de trækkende 

 ved sydvestlige Vinde, og de sejler da med Vinden. Naar de 

 gaar paa stive Vinger med Vinden, vil de tilsidst tabe Højde, 

 og man ser dem da jævnligt skrue sig op imod Vinden, hvor- 

 ved de igen indvinder den tabte Højde. Ved svag Modvind gaar 

 Sejladsen mere støt, og man kan da se dem sejle afsted meget 

 lange Strækninger uden at røre Vingerne. Endnu bedre Drage- 

 flyvere er Kærhøgene og Glenten; de bedste rimeligvis Gribbe 

 og store Ørne. Man kan allerede paa lang Afstand kende en 

 Del af disse Fugle blot af Vingernes Stilling under Sejladsen. 

 Saaledes er Hvepsevaagernes Vingespidser aldrig løftet højere 

 end i Linje med Ryggen, medens Musevaagens altid er over og 

 Kærhøgenes endnu højere. Den graa Kærhøg, som efterhaanden 

 er bleven saa almindelig her i Jylland, holder under sin Drage- 

 flugt Vingerne højt over Ryggen — næsten som en Due i Glide- 

 flugt — og skruer sig op i korte, hurtige Sæt. 



Alle disse Fugles Svingfjer af første Klasse er af en særlig 

 Bygning, og i Vingens stærkt udspilede Stand viser de sig som 

 et Antal Fingre, saaledes at Vingespidsen 

 ikke er lukket, men splittet. Fanerne paa 

 disse Fjer fortsættes — noksom bekendt 

 — ikke i en ubrudt Linie fra Roden til 



Gennemsnit af en Havørns 1. Kl. 



Svingfjer ca. 10 cm før Spidsen. Spldseu, mctt er paa ca. Halvdcleu stærkt 



indskaaren. Forkantfanen er særlig kort 



og stiv og stillet i en Vinkel til Bagkantfanen nøjagtig 



som Stormbrædtet paa en Møllevinge til dennes Sejl. 



Alle de ovennævnte Fugle samt Høgene skal foruden deres 

 egen Vægt til Tider ogsaa kunne bære tunge Byrder. Saaledes 

 kan Kongeørnen flyve milevidt med en Hare, og flere af dem 

 er bunden til at finde deres Føde flyvende^. 



Hos Falkene er kun den første, ret korte Svingfjer indskaa- 

 ren, og den viser sig ikke i Flugtbilledet. Den næste — den 

 længste — er f. Eks. hos Vandrefalken kun 13 mm indskaaren og 

 sikkert uden Betydenhed for dens Flyvepræstationer. Ellers er 

 der en hel Del Forskel paa baade Antallet af indskaarne Sving- 

 fjer og deres Form, hvilket vil føre for vidt at komme nærmere 

 ind paa, blot vil jeg gøre opmærksom paa, at allerede Romer- 



^ Naar man i Tiden fra 10 — 12 ofte ser Musevaagen flyve, er det ikke for 

 at søge Bj'tte, men for at hvile Vinger og Ben efter deres stærkt »stillesiddende« 

 Livsførelse. . * 



