165 



riget^ Standart viser Ørnens karakteristiske Vingespids, saaledes 

 som den senere er gaaet over i flere store Landes Vaabenbillede. 



At denne karakteristiske Vingespids kommer Fuglen til sær- 

 lig Nytte baade i Drageflugt og til at bære den oppe, har jeg 

 længe været klar over. At der foregaar et stort Arbejde i disse 

 Fjer under Flugten, kan man se deraf, at de er under et stærkt 

 Pres af Luften; de bøjes opad, rimeligvis paa Grund af Under- 

 tryk over Fjerene, saaledes som der ogsaa er Undertryk bag en 

 Mølles Vinge i Fart; dette kan man allerede nemt iagttage paa 

 en svævende Krage, og det Sus, som høres, naar man er saa 

 heldig en Gang at komme i tilstrækkelig Nærhed af en paa stive 

 Vinger sejlende stor Drageflyver, stammer fra Luftens Pres i 

 Vingespidserne. 



I »Die Naturwissenschaften« Hefte 47 Aargang 1916 forsøger 

 Gustav Lilienthal at forklare Fuglenes Drageflugt. L. mener, at 

 der er en Opdrift af Vinden fra Jorden, og har bevist dette ved 

 at hænge et Plan op nøjagtig vandret, og at dette Plan stiller 

 sig i en Vinkel paa SVa'^ med Horizontalen. Professor Angot, 

 Paris, har senere bevist det samme fra Eiffeltaarnet i 300 Meters 

 Højde ved længe udstrakte Forsøg, blot fandt han i stærk Vind 

 en Vinkel paa 5*^. Lilienthal viser ved Forsøg, at krumme og 

 tykke Planer stiller sig i en endnu større Vinkel, indtil 16" med 

 Horizontalen. Da Redaktøren har henstillet til mig at begrænse 

 mig paa Grund af Pladsmangel, kan jeg kun henvise Lysthavende 

 til i ovennævnte Hefte af »Die Naturwissenschaften« at gjøre sig 

 bekendt med, hvorledes L. ved mekanisk-videnskabelige Udreg- 

 ninger kommer til et Resultat; blot skal jeg nævne, at L. mener 

 det muligt at konstruere Vingerne paa en Flyvemaskine saaledes 

 i Lighed med Fuglenes, at denne, efter at være skruet tilvejrs 

 med Motorkraft, da ved tilstrækkelig stærk Vind kunde stige 

 videre og sejle afsted med standset Motor. Jeg tror ikke, dette 

 vil blive populært imellem Aéronauter. De ønsker vist ikke at 

 betro Liv og Lemmer til Aeroplaner med saa store Bæreplaner, 

 som nødvendigt skal til, for at Forholdet imellem Flyveareal og 

 Maskinens Vægt kan blive det rette. Tværtimod vil man søge 

 Stabiliteten styrket ved det mindst mulige Flyveareal og tilsva- 

 rende stærk Motor, saaledes at Maskinens Flugt snarere kom- 

 mer til at ligne Tejstens end Ørnens. 



Lilienthal kommer til sit Resultat ad lange Omveje og har 

 vist ikke kendt Professor Poul la Cours Mølleforsøg. Thi det 



