X 



vet arra a sajátságos viszonyra, a mely az 

 aiiírol és a contiucntális kutatók között fennáll : 



A Naumann-ännep Cötlienben. 



Irta: Alfréd Newton tanár, Cambridge. 



Naumann az angol ornithologusok kilencz 

 tizedrésze előtt csak egy név; s azoknak a 

 száma, a kiknek a kezén megfordult egy könyv, 

 melynek czinilapján ez a név állott volna, 

 bizonyára még Idsebb. Pedig ezt a nevet két 

 oly férfiú viselte, a kik az eddig élt ornitholo- 

 gusok között a legpraktikusabbak voltak, kik- 

 nek tudományos ismereteit egyetlen egy kor- 

 társuk se tudta fölülmúlni, egyetlen utóduk 

 se elérni, daczára annak, hogy az ismeret- 

 szerzéshez szükséges eszközök és módok azóta 

 sokszorosan bővültek és javultak. 



Az idősebb Naumann, János András, tán 

 soha életében el se hagyta az anhalti herczeg- 

 ségben Cöthen mellett fekvő kis Ziebigk falut, 

 a hol 1744-ben született, mint egy kisebb föld- 

 birtokos fia, a kit hivatásában is követett. 

 Csodálatos önéletrajz-vázlatot hagyott hátra, 

 a mely az általa és János Frigyes fia által 

 1822-ben közösen kiadott munka elejére került. 

 Ha volt valaha ember, a ki teljesen a madár- 

 AÍlág tanulmányozásának és megfigyelésének 

 szentelte életét, úgy az Naumann János András 

 volt, a ki gyerekkora óta éjt, nai)ot áldozott 

 föl e czél érdekében. Szinte csodálatos, hogy 

 volt ideje a nősülésre, — mert maga mondja 

 el, hogy gyakran megfeledkezett az ebédjé- 

 ről, — de tényleg mégis megnősült, és volt 

 három fia, kik közül a legidősebb. János 

 Frigj^es, a kit már említettünk, 1770-ben szüle- 

 tett. A fiatalabbak közül az egyik Károly 

 András, a ki 1786 ban született, ügyes segítő- 

 társa volt atyjának és bátyjának, de semmit 

 se közölt a saját neve alatt. Az apa arra 

 nevelte ezt a három fiát, hogy az ő nyomdo- 

 kaiba lépjenek, és úgy éljenek mint ő. Puskát 

 kaptak, mihelyt elbírták azt, megismerkedtek 

 a madárfogás iiiindennenní módszerével, és 

 ügyes rajzolók is voltak. Utóbbiban a leg- 

 idősebb oly ügyességre tett szert, hogy már 

 15 éves korában egész sereg madárképe volt, 

 a melyeket az apa rézbe metszett és folió- 



deswegen, weil sie ein Licht auf das eigenthüm- 

 liclie \'crhältniss M'irft. welches zwischen eng- 

 lischen und kontinentalen Forschern besteht. 



The Naumann Festival at Cöthen. 



By Professor Alfrbd Newton, Cambridge. 



Naisìann is but a name to nine out of ten 

 British ornithologists, and tlie proportion of 

 them who have held in hand a volume with 

 that name on the titlepage must be smaller 

 still. Yett it was borne by two men who, 

 taking them all round, were the most prac- 

 tical ornithologists that ever lived, for their 

 jiorsonal knowledge of the birds of Central 

 Europe was not exceeded by that of any of 

 their contemporaries, and it may be fairly 

 doubted whether any of their successors, vastly 

 improved as are the modern means of acquiring 

 such knowledge, have attained to the like 

 acquaintance. 



The elder Naumann, Johann Andreas, seems 

 hardly ever to have quitted tlie little village 

 of Ziebigk, near Cöthen, in the duchy of 

 Anhalt, where he was born in 1744, the son 

 of a small landed proprietor, to whose estate 

 he succeeded. He has left a curious autobio- 

 graphical sketch, which was prefixed to the 

 first volume of the edition of the joint work 

 of himself and his son, Johann Friedrich, 

 published in 1822. If ever a man devoted 

 himself to the observation and study of birds 

 it was this Johann Andreas, who from his 

 boyhood passed days and nights in this sole 

 pursuit. How he found time to take a wife — for 

 he tells us that he often forgot his dinner — is 

 marvellous ; but marry he did, and had three 

 sons, the eldest, Johann Friedrich, already 

 named, born in 1780, and two others ; one 

 of them. Carl Andreas, born in 1786, became 

 a fair assistant to his father and brother, 

 withfiut. however, publishing anything on his 

 own account. The father brought up these 

 three boys to follow his own tastes and live 

 his own life. A gun was put into their hands 

 as soon as they could hold it. they were 

 made familiar with every device for catching 

 birds, and they were also taught to draw. 

 In this last respect the eldest attained so 

 much proficiency that by the time he was 

 fifteen he had executed a great number of 



