XI 



iihikbiiu Idiulott. Ez az ily módon készült 

 iiiunkii eíiyikt' a légritkábbaknak a madár- 

 tani irodaliimban, ha ugyan lehet azt az iro- 

 dalom részének tekinteni, mivel egy betűnyi 

 magyarázat se kisérte a táblákat. Nem tndni, 

 vájjon van-e belőle valahol egy teljes példány; 

 Dr. Leverkühn kutatásaiból az látszik, hogy csak 

 közel egy tuczat többé-kevésbbé teljes másolat 

 létezik. De itt nem érünk rá életrajzi részletekre. 

 Az apa első dolga ezután az volt, hogy kis 

 nyolczadrétben kiadta „Az anhalti herczegsé- 

 gekben és néhány azokat környező vidékeken 

 tartózkodó és átvonuló összes erdei, mezei és 

 vizi madarak részletes leirása" czimű müvé- 

 nek első kötetét. 1799-ben jelent meg, szines 

 képekkel, a melyeket János Frigyes fia festett. 

 Néhány képe a régibb szeries reprodukcziója, 

 de föltétlenül látható a rajzolásban a haladás, 

 és nagyobb jelentőségük is volt. miként a 

 munkának magának is, a mely hazája hatá- 

 rain túlnőtt. A negyedik és utolsó kötet 1803-ban 

 jelent meg e czim alatt: „Eszaknémetország 

 és a környező országok szárazföldi és vizi 

 madarainak természetrajza." Erre még nyolcz 

 kiegészítés következett, az utolsó 1817-ben. 

 Nevezetes jellege ennek a munkának a leg- 

 szélsőbb egyszerűség és hűség, s minden tudo- 

 mányos hivalkodás teljes hiánya; még csak 

 egyetlen latin név sincs benne, de azért 

 mégse a pórias stílussal akart népszerűségre 

 szert tenni. Kétes is, hogy általánosan elter- 

 jedt volna. Csak annyit tudunk, hogy egyet- 

 lenegy teljes példány sincs belőle. Ha Angliá- 

 ban ir valaki egy ilyenféle munkát, akkor 

 annak az ismeretes gyászos eljárása az, hogy 

 úgy ir, hogy mindenkinek tessék. De János 

 András éppen ezt nem tette. Nyugodt méltó- 

 sággal irt saját tapasztalata nyomán, és tudása 

 egészséges volt. nem kellett senkitől se kölcsö- 

 nöznie. 



Miután az apa munkája ily módon szeren- 

 csésen be volt fejezve, János Frigyes a fia, 

 azonnal hozzálátott, hogy új kiadást rendez- 

 zen belőle, s ez az líj kiadás alapította meg 

 — és |)edig szilárdan — az ő hírnevét. Az 

 előszó 1818-ról van keltezve, s az első kötet 



drawings of bii'ds, which the father proceeded 

 to have engraved on copper and to publish 

 in folio form. The work thus produced proves 

 to be one of the rarest in ornithological litera- 

 ture, if literature it may I)e called, seeing 

 that not a word of letterpress accompanied 

 the plates. Whether a complete set of them 

 exists anywhere is uncertain, and Dr. Lever- 

 kühn's labours seem to show that not quite a 

 dozen more or less imperfect copies are 

 known, though there is no room here for 

 bibliographical details. The next thing the 

 father did was to bring out in small octavo 

 the first volume of what was called „A 

 Detailed Description of the Forest-, Field- 

 and Water-birds of tlie Principality of Anhalt 

 and the Neighbouring Districts." This appeared 

 in 1797, and was illustrated by coloured 

 figures by the son Johann Friedrich. Some 

 of them are reproductions of those in the 

 older series, but the style of drawing was 

 manifestly improved, and, moreover, went on 

 improving as the work itself did, for it quite 

 outgrew the bounds of its native principality, 

 and the fourth and last volume, published in 

 1803. appeared as .,The natural History of 

 the Land- and Water-birds of Northern 

 Germany and the Adjoining Countries." This 

 was followed by a series of eight supplements, 

 the last of which came out in 1817. A 

 remarkable feature of this work is its extreme 

 simplicity and truth, and the absence of all 

 scientific pretence. There ist not even a Latin 

 name in it 1 Yet there was no attempt by 

 „writing down" to gain popularity, and 

 whether it became popular is doubtfiű. All 

 that cau be said is that copies are now not 

 easily to be had. In England when a man 

 tries to do a thing of this kind we know 

 too well what is generally tlie lamentable 

 result. He makes a fool of himsell" on almost 

 every page; but this is just what Johann 

 Andreas did not. He wrote with quiet dignity 

 from his own knowledge, and his knowledge 

 was sound. There was no need for him to 

 borrow from anybody else. 



The father's work being thus successfully 

 concluded, the son, Johann Friedrich, lost no 

 time in bringing out a new edition of it, and 

 it is on this edition that the latter's fame 

 rest, and rests securely. The preface is dated 

 1818, and some copies of the first volume 



