n 



kik a XIX. század elején g:yakran a 

 legnagyobb iichézség-ek között úttörő 

 mívelői voltak a madártannak. 



A NAL'MANN-ünuei)ély Cöthenben f. év 

 május havában, a Gaetke emléktábla 

 llelgolandban június havában, a nem- 

 régiben leleplezett TEMMiNCK-emléktábla 

 Leydenben világosan bizonyítják fölfogá- 

 sunk helyes voltát. 



Miért tagadnánk meg tehát egy emlé- 

 ket Petényi J. S.-tól, a legszerényebb 

 magyar kutatótól, a ki miként kortársai, 

 a Naumannok, Temminckek. Brehmek 

 és számos más érdemes kutató nem a 

 hír és dicsőség vágyától hajtva, hanem 

 a tudomány iránti szeretettől vezérelve 

 teljesítettek oly nagy szolgálatot a ter- 

 mészettudománynak ? 



Arról ne beszéljünk, hogy ezeknek a 

 férfiaknak a rendszertanát túlhaladták 

 az újabl) kutatások és eredmények, mert 

 minden egészséges fejlődés abból az alap- 

 ból indul ki, a melyet az úttörők vetettek 

 meg — s leginkább áll ez a tapasztalati 

 tudományokra. Nagyon jól tudjuk éppen 

 itt, hogy még a legeslegújabb álláspont- 

 nak a túlhaladása is csak idő kérdése. 



És végtére is, vájjon csak a véres hősies- 

 ség és hadi dicsőség juttathasson-e a fér- 

 fiúnak oly emléket, a mely hivatva van 

 az utódokat méltó követésre buzdítani? 



Vájjon elhauyagolandók-e azok, a kik 

 az anyatermészet megismeréséhez vezet- 

 tek bennünket, a kik csodálatos alkotásai- 

 nak földerítésével előmozdították önnön- 

 magunk megismerését is? Vájjon szerény, 

 hála és elismerés állította emlékeik 



Jahrhunderts und oft unter sehr schwie- 

 rigen Verhältnissen bahnbrechende Pfle- 

 ger der Ornithologie waren, im Erwachen 

 begriffen wäre. 



Die NAUMANN-Feier in C'öthen im Mo- 

 nate Mai 1. J., im Juni die Gedenktafel 

 für Gaetke auf Helgoland, die kürzlich 

 enthüllte Gedenktafel für Temminck in 

 Leiden liefern ein sprechendes Zeugniss 

 für die Richtigkeit unserer Auffassung. 



Warum sollten wir dem allerbeschei- 

 densten Forscher : J. S. Petenvi ein be- 

 scheidenes Denkmal vorenthalten; ihm, 

 dem Zeitgenossen der Naumanns, Tem- 

 mincks, Brehms und so vieler Braven, 

 die nicht von Ruhmsucht, sondern von 

 der Liebe zur Sache geleitet, der Natur- 

 geschichte so grosse Dienste geleistet 

 haben ? 



Man spreche nicht davon, dass die 

 Systematik dieser Männer durch neuere 

 Forschungen und Feststellungen über- 

 holt ist: aller î"'ortschritt — wenn ge- 

 sund — fusst ja natürlicherweise auf 

 den Steinen, welche die Bahnbrecher 

 gefügt haben, und wenn irgendwo, so 

 ist dies auf dem Gebiete der Erfahrungs- 

 wissenschaften der Fall. Wir wissen es 

 nur zu gut, dass ja hier auch der 

 allerneueste Standpunkt überholt werden 

 wird. Es ist dies eben nur Frage der Zeit. 



Und ganz zum Schluss. Sollten es nur 

 das blutige Heldentum, der Kriegsruhm 

 sein, die dem Manne ein Denkmal sichern, 

 welches der Nachwelt zur Nacheiferung 

 dienen soll? 



Sollen Jene unbeachtet bleiben, die uns 

 zur Erkenntuiss der Mutternatur gelei- 

 tet und durch Offenbarung ihrer wun- 

 dervollen Schöpfungen auch unsere Selbst- 

 kenntniss gefördert haben? Sollen ihre 

 bescheidenen Denkmäler, welche Anei-- 

 kennung und Dankbarkeit gesetzt haben. 



