302 



Az ekuádori havasok felé irányuló 

 madárvonulásról. 



Reisb \y. iiyomáii közli Finsch 0. 



A niadárvonulással foglalkozó megfigyelések 

 tömegében csak kevés oly följegyzést találunk, 

 amely a függöleyes irányban történő időszakos 

 helyváltoztatás nevezetes jelenségére is kiter- 

 jedne. Fontos tehát minden erre vonatkozó föl- 

 jegyzés még akkor is, ha nem szakember- 

 től ered, — különösen fontos azonban akkor, 

 a mikor egy annyira megbízható tudósítótól 

 való, mint a minő Dr. Rums, s olyan vidékre 

 vonatkozik, a melyen csak kevés tudományosan 

 képzett utazó járt, a mely tehát még manapság 

 is meglehetős ismeretlen. A Kordilleráknak ez 

 a híres kutatója igçn vonzóan ír le egy ilyen 

 jelenséget abból az ntazásából,* a melyet Rio- 

 bambatól, a Chimborazo tartomány székhelyé- 

 től tett Mácas faluig, a melyben (1051 méter 

 magasságban a tentengerszín fölött) a jezsuita- 

 misszió szigorú felügyelete alatt körübelül 300 

 Quechua indiánus lakik. E közben a lehető leg- 

 rosszabb utakon kell átmenni a rettegetett keleti 

 Kordillerákon, a mi még az indiánusokra is fá- 

 radságos, sőt veszélyes vállalkozás. A vízválasztó 

 maga csak 3548 m. magas, míg a környező 

 magaslatok 4300 méterig emelkednek föl. — 

 Körülbelül 3452 m. magasságban van Atillo, 

 a mely az egyetlen helység ezen a kordillerai 

 úton, s néhány szegényes kunyhóból állván, 

 inkább csak az átutazók leszálló helye, s azért 

 csak ideiglenesen lakott. „Hihetetlenül sivár és 

 szomoní ez a vidék ; majdnem egész éven át 

 esik az eső s folytonosan felhőkbe van burkolva, 

 a nagykiterjedésű füves térségen pedig csak 

 imitt-amott tengődik valami csenevész bokorzat. 

 A S'S" C. évi középhőniérséklet egy oly helyen, 

 a mely oly közel fekszik az egyenlítőhöz, igen 

 barátságtalan éghajlatról tanúskodik, s fokozza 

 ennek kellemetlenségeit még az a tömeges 

 nedvesség is, a mely az Amazí)n síkjaiból 

 fölszálíva, itt, a magas hegyek körül csapó- 

 dik le. A legjobb évszakban, deczember havá- 

 ban mentem át ezen a hágón, s mégis sokat 

 szenvedtek indiánus kísérőim az átható hideg- 

 től és nedvességtől, daczára annak, hogy már 

 régóta megszokták a hegymászást. Az év 



* „Egy látogatás a Tivaros-indiánu soknál", nieg- 

 jclont a „Verhandlungen dr-r Gesellsichnft für Erdkunde 

 VAI Berlin 1880. évi külön számában (8" 13 oldal). 



Zum Vogelzuge auf die Hochgebirge 

 von Ecuador. 



Nach W. Reihb mitgetheilt von 0. Finbch. 



In der Fülle von Beobachtungen über W'an 

 derung und Zug der Vögel finden sich doch 

 nur wenige Aufzeichnungen, welche der merk- 

 würdigen Erscheinung eines periodischen Orts- 

 wechsels in veriicaler Richtung gedenken. Jede 

 darauf bezügliche Notiz, auch eines Nicht- 

 ornithologen, ist daher von Interesse, ganz 

 besonders aber, wenn sie von einem so zu- 

 verlässigen Berichterstatter wie Dr. Rkiss her- 

 rührt, dazu aus einem Gebiete, das nur von 

 wenigen wissenschaftlichen Reisenden besucht, 

 noch heute ziemlich unbekannt ist. Eine an- 

 ziehende Schilderung desselben gibt uns der 

 berühmte Cordillerenforscher in seiner Reise* 

 von Riobaml)a, der Hauptstadt der Provinz 

 Ciiimborazo, nach Mácas, einem Dorfe (1051 

 Meter über dem Jleere), das, unter strenger 

 Zucht der Jesuiten-Mission, voii ca 300 Que- 

 chua-Indianern bewohnt wird. Es gilt dabei 

 auf schlechtesten Wegen die gefürchtete Ost- 

 Cordillere zu überschreiten, selbst für Indianer 

 ein mühevolles und gewagtes Unternehmen. 

 Die Wasserscheide erreicht nur die Höhe von 

 3548 ni., während die umgebenden Berge 

 sich bis 4300 ni. erheben. In etwa 3452 ni. 

 Höhe liegt die einzige Niederlassung dieser 

 Cordillerenreihe Atilhi, aus einigen wenigen 

 ännlichen Hütten bestehend, die eigentlich 

 nur als Absteigequartier dient und daher nur 

 zeitweilig bewohnt wird. „Unglaublich öde 

 und traurig ist diese Gegend ; fast das ganze 

 Jahr in Regen und Wolken gehüllt, gedeiht 

 hier zwischen den grossen Grasflächen nur 

 hie und da verkrüppeltes baumartiges Gestrüpp. 

 Eine mittlere Jahrestemperatur von 8'8° C. 

 in eijiem so nahe dem Aequator gelegenen 

 Lande bekundet ein unwirthliches Klinui, des- 

 sen Unannehnüichkeiten noch gesteigert wer- 

 den durch die Fülle von Feuchtigkeit, welche, 

 aus den Ebenen des Amazonas aufsteigend, 

 hier an den hohen Bergen niedergeschlagen 

 wird. In der besten Jahreszeit, im Monat De- 

 zember, überschritt ich diesen Pass, aber 

 dennoch litten die mich begleitenden Indianer, 



• „Ein Be.such bei den Tivaros-Indianern' in: „Ver- 

 handlungen der Gesellschaft für Erdkunde zu Berlin", 

 1880, E.xtra-Nummer. (13 S. 8».) 



