303 



leyiiiiuyiil)!) rés/t'hcii jeii'es pusszútszél jár 

 erre. " 



A helyi és éghajlati viszonyok ezen rövid 

 jellemzése után teljes szövegében adum az út- 

 leírásnak azt a részét, a mely a Kdnlillerákou 

 történő madárvonulásra vonatkozik. 



..Az ekiiádori endier csak titkos borzon- 

 i;ással beszél Atillóról, a Colaycocliáról (egy a 

 közelében fekvő tó), s a Máeas-felé vezető- 

 szorosnil : mérges gőzök szállanak fel a kis 

 tóból, úgy liogy minden fiUötte elvonuló madár 

 a halál íia. Ezrivel találliató a liolt madár a 

 tavak partján nevezetesen a C'azadoracocha 

 mellett, a melyet eunek alapján ..vadásztó"- 

 nak is neveztek el. Az indiánusok kasokkal 

 és zsákokkal mennek oda az elhunyt álla- 

 tok fölszedésére, hogy eladják azokat a 

 szonisz(''(l városokban. 



Ez is egyike azoknak a homályos mondák- 

 nak, a melyeket mint a vulkánok által kido- 

 bott halakról szóló csodás histíiriát, rosszul 

 megfigyelt s ti'űzás és tudatlanság által valójuk- 

 lj(il kiforgatott tényekre leliet visszavezetni. 



Van ugyanis Ekuádorban, mint Délaineriká- 

 ban majdnem mindenütt, egy csomó mocsári 

 szahinka, egyéb szalonkafajok, ibisz és gém- 

 féle vonulómadár, a mely a szép évszak be- 

 álltával elhagyja a forró területeket, hogy az 

 alpesi vidéken keresse meg élelmét. A rossz 

 évszak beálltával aztán ismét visszatérnek a 

 forró vidékekre. ]\lájusban vagy június elején 

 tömegesen érkeznek oda ezek a madarak és 

 ott maradnak szeptemberig. 



Átkelésükkor a legalacs(niyabb hágókat vá- 

 lasztják e madarak ; követik a Kio Cebadas 

 folyását és Colaynál s C'azadoracochánál kelet 

 felé haladva, átmennek a magas hegyek között 

 fekvő vizválaszt('ni. 



Szeptemberben azonban még orkánszerü he- 

 vességgel didiöng a passzátszél, a mely rette- 

 netes erővel tör át a szűk hegyszoroson. A 

 szél ereje, a melynek elég gyakran még a 

 lovas se tud ellenállni, visszaveti ezeket a 

 madarakat, mihelyt a védett völgyekből föl- 

 riiielkedve elérik a hágó nuigasságát. — Az 

 erősebb állatoknak sikerülhet az átkelés, de 



trotzdem alle an Bergbesteigungen seit langera 

 gewöhnt waren, von der durchdringenden 

 Kälte und Nässe. Ein eisiger Passatwind 

 weht hi^r den grössten Theil des Jahres." 



Nach dieser kurzen Charakterisirung der 

 örtlichen und klimatischen Verhältnisse lasse 

 ich unverkürzt die Stelle des Reiseberichtes 

 folgen, welche sich auf den eigenthündichcn 

 Vogelzug über die Cordilleren bezieht. 



„Der Ecuatorianer spricht von Atillo, von 

 Colaycocha (einem in der Nälie liegenden See). 

 von dem Pass nach Mácas nur mit geheimem 

 Graiien : giftige Dünste sollen von dem klei- 

 nen See aufsteigen, so dass jeder darüber 

 hinfliegende Vogel dem Tode verfällt. Zu 

 Tausenden sollen die todten Vögel am Ufer 

 der Seen, namentlich des Cazadoracocha, wel- 

 cher daher auch den Namen des ..Jägersees" 

 erhalten hat, gefunden werden. Mit Körben 

 und Säcken bewaffnet ziehen die Indianer 

 aus, um die gefallenen Thiere zu sammeln, zum 

 Verkaufe nach den benachbarten Städten. 



Es ist dies eine jener dunklen Sagen, die, 

 ähnlich wie die Wundergeschichte der aus 

 den Vulkanen ausgeschleuderten Fische, auf 

 schlecht beobachtete, durch Übertreibung und 

 Unverständniss entstellte Thatsachen sich zu- 

 rückführen lässt. 



Es gibt nändich in Ecuador, wie fast in 

 ganz Südamerika, eine Reihe Bekassinen, 

 Schnepfen, Ibis- und reiherartige Zugvögel, 

 welche beim Eintritt der schönen Jahreszeit 

 das heisse Land verlassen, um ihre Nahrung 

 auf dem Hochgebirge zu suchen. Bei Eintritt 

 der schlechten Jahreszeit kehren sie dann 

 wieder nach dem heissen Lande zurück. Im 

 Mai oder Anfang Juni erschienen die ^'ögel 

 massenhaft und bleiben bis zum September. 



Zum Übergang über die Ctu'dillere suchen 

 die Thiere die niedrigsten Pässe. So folgen 

 sie dem Laufe der Rio Cebadas, um bei C'olay 

 und Cazadoracocha die zwischen hohen Ber- 

 gen liegende Wasserscheide nach Osten hin 

 zu überschreiten. 



Im September rast aber noch mit orkan- 

 artiger Heftigkeit des Passatwind, der mit 

 furchtbarer Gewalt durch den Engpass sich 

 hindurchzwingt. Die Gewalt des Windes, der 

 oft kaum ein Reiter zu widerstehen vermag, 

 wirft die Vögel zurück, sobald sie, aus dem 

 geschützten Thalboden sich erhebend, die 

 Höhe des Passes erreichen. Die stärkeren 



