304 



a gyöngébbek és kisL-bbek közül nagyon sokan 

 nem tudnak niegl)irkózni a hideg, gyakran 

 havas és jeges esőt magával vivő széllel. A 

 sok sikertelen kísérlettől kifáradva, háláinkat 

 lelik a tóban, a melynek partjain azután össze- 

 torlódnak". 



Jíennyire szeretne a szakember részletesebb 

 tudósítást erről a Délamerikának egyik leg- 

 rejtettebb területén lefolyó madárvonulásról ; 

 nevezetesen a vonuló fajokra vonatkozólag. De 

 még ez a rövid közlemény is töbl) irányban ad 

 örömmel fogadott fölvilágositást a trópusi mada- 

 raknak még oly ismeretlen vonulási mozgalmá- 

 ról. Először is kétségtelenül megállapítja azt a 

 tényt, hogy bizonyos időszakokljan rendes 

 tömegvonulás folyik le a forrí'i sikvidékről, 

 az ali)esek felé és vissza. A táplálkozáson 

 kívül valószínűleg a költés is közreműködik 

 e jelenség létrejötténél. Nevezetes a rendes- 

 től eltérő, kelet-nyugati vonulási irány ; a vissza- 

 vonulás alkalmával ennek ellenkezője a nyugat- 

 keleti irányú. 



Az a nuls területeken is észlelt jelenség, 

 hogy a vonuló madarak vonulási utaknak 

 használják a magas hegyek hágóit, a Kordil- 

 lerák ezen részében is beigazolódik. 



Az a körülmény, hogy ennél az átkelésnél 

 az időjárás viszontagsága következtében sok 

 ezer vonuló madár pusztul el, amellett szól, 

 hogy a madár a vonulási ösztön hatása alatt 

 keveset törődik az időjárással, sőt azt is bizo- 

 nyítja, hogy szó se lehet arról, hogy a madár 

 ösztönszerűleg előre érzi meg az időjárás 

 megváltozásait. 



Alaposan megczáfolja e mellett azt az állí- 

 tást is, hogy a vf)nul(') nuidarak óriási magas- 

 ságokban (löUÜO láb s még ennél is töl>b !) 

 vonulnának. Ha ez így volna, akkor a vonuló 

 madár elkerülné a vészthozó szorosokat és a 

 magas hegyvidék fölött menve, veszély nélkül 

 érné el' az alpesi vidéken levő szállásait. 



Braunschweig, 1905. febrin'ir havában. 



Thiere werden den Durchzug erzwingen, aber 

 viele der schwächeren und kleineren Vögel er- 

 liegen dem kalten, oft Hagel und Schnee vor 

 sich hertreibenden Winde. Von vielen ver- 

 gel iliciien Versuchen ermattet, finden sie ihren 

 Tod im See, an dessen Ufern sie sich an- 

 häufen". 



Wie gern würde der Fachmann eingehendere 

 Auskunft über diese Erscheinung des Vogel- 

 zuges aus einem der abgelegensten Winkel 

 Sütlamerikas erfahreu ; namentlich auch be- 

 züglich der lietheiligung der Arten. Aber selbst 

 diese kurzen Mittheilungen geben in ver- 

 schiedener Richtung willkommene Einblicke 

 in das noch so wenig bekannte Wanderleben 

 der Tropenvögel. Zunächst wird unzweifelhaft 

 eine Massenzug-Erscheiuung festgestellt, die 

 aus dem heisseu Flachlande auf die Hoch- 

 gebirge, und umgekehrt, in gewissen Perioden 

 regelmässig stattfindet. Ausser der Ernährung 

 dürfte wahrscheinlich auch das Brutgeschäft 

 diese Erscheinung verursachen. Bemerkens- 

 werth ist die von der Regel abweichende 

 Zugrichtung von Ost nach West; auf dem 

 Rückzuge entgegengesetzt von West nach Ost. 



Die auch anderwärts gemachte Beobachtung 

 der Benützung von Hochpässeu als Zugstras- 

 sen, findet auch für diesen Tlieil der Cordil- 

 leren Bestätigung. 



Wenn bei diesem Übergange, in Folge der 

 UnbUl des Wetters, erwiesenerniassen Tausende 

 der wanderiulen Vögel zu Grunde gehen, so 

 spricht dies für die Annahme, dass Vögel im 

 Drange des Wandertriebes sich wenig an das 

 Wetter kehren, ja, dass von einem instinktiven 

 Vorgefühl für Witterungswechsel vollends nicht 

 die Rede sein kann. 



Schliesslich wird die Behauptung von der 

 enormen Höhe des Wanderzuges (15,000 Fuss 

 und meJir!) gründlich widerlegt. Denn ein 

 solcher würde, unter Vermeidung der verder- 

 benbringenden Pässe, die ziehenden Wanderer 

 dieses Gebietes ungefährdet ihren Hochgebirgs- 

 quarlieren zuführen. 



Braunschweig, Februar 1905. 



