306 



Iciiiü a liajó iiK^lIott, vagy távolabb, sokszor 

 csak kitűnő triederem segélyével. Messiiiába 

 seregesen érkeztek a fáradt vándorok, Máltá- 

 ban is sok volt, de részben letelepedve — 

 éjjpen vetettek árpát és zabot, tehát ugyanaz 

 az időszak, mint nálunk a tavaszi vetés, a 

 mikor hozzánk érkezik a pacsirta. 



Északafrikában, úgy Tuniszban mint Algírban 

 mindenütt tömegesen láttam az áttelelő pacsirtá- 

 kat. A meiTe csak jártam, mindenütt találkoz- 

 tam velük, a vonat zakatolása több száz kilo- 

 méternyi úton folytonosan Alauda-csapatokat 

 vert föl. A tömegekből ítélve azt kell hinnem, 

 hogy szinte valamennyi európai pacsii-ta itt 

 telel. Óriási csapatokba verődnek itt és lassú 

 kóborlásszerű vonulásban haladnak Marokkó 

 felé, míg a tavasz vissza nem szólítja őket 

 hazájukba. 



Hazai madaraink közül ez az egyedüli, a 

 mely kimondottan Északafrikában telel, ezen- 

 kívül kevés hazai madarat láttam s azokat 

 is minimális számban. Azt kell tehát követ- 

 keztetnem, hogy többi vonulóink más felé 

 mennek, valószínűleg kelet felé a Nílus völ- 

 gyébe vagy Indiába. Már a tengeri utamon is föl- 

 tűnt ez a fajszegénység és még jobban, szinte 

 tolakodóan domborodott ki Északafrikában.* 



* Ezek a megfigyelések szinte szóról szóra talál- 

 nak Dr. KoENio A. megfigyeléseivel .Avifauna von 

 Tunis" (Journ. f. Ornitli. 36. kötet p. 13'i és 219), 

 továbbá „Beiträge zur Omis Algeriens" (Journ. f. 

 Ornith. 43. kötet p. 424) czimü több évi megfigyelésen 

 alapuló müveiben — a melyeket a szerző azonban 

 nem ismert és föl sem használt. Az Alauda arvcnsis- 

 röl Tuniszra vonatkozóan azt irja, hogy nagy szám- 

 ban telel, Algirra vonatkozóan, hogy óriási csapatok- 

 ban jár télen. Vonulóinkról pedig azt irja, hogy 

 Tuniszban minimális az európai átvonulok száma. 

 Tavasszal — a: őszi. vonulást nem fuii/clltctie met; — 

 csak két faj vonul rendszeresen, a fürj és a vadgerle. 

 Annyira >iegy ebben, hogy szószerint a következőket 

 irja : „Nézetem szerint németországi madár egyáltalá- 

 ban nem kerül Tuniszba, azok mind kelet felé vonul- 

 nak iEgyptomba, a Nilus völgyébe, s a Tuniszban 

 átvonulok J hazája valószínűleg a Földközi tenger 

 északi partjain, Olaszországban, déli Francziaország- 

 ban és Spanyolországban keresendő '. 



entweder in unmittelbarer Nähe des Schiffe«, 

 oder in grösserer Entfernung, oft aneli nUr 

 mit Hilfe meines ausgezeiclmeten Trieders. 

 Nach Messina kamen diese ermüdeten Wan- 

 derer in Schaaren an und auch in Malta sah 

 ich viele, theilweise aber schon sesshaft — 

 es war eben die Zeit des Ackerns und der 

 Gersten- und Hafersaat, welche derjenigen 

 entspricht, wenn die Lerche im Frühjahr zU 

 uns zurückkommt. 



In Nordafrika sah ich auch überall massen- 

 haft überwinternde Feldlerchen, n. zw. in 

 Tunis ebenso, wie in Algier. Überall waren 

 sie zu treffen und das Stampfen des Eisen- 

 bahnzuges jagte auf einem Wege von mehre- 

 ren hundert Kilometer fortwährend Alauda- 

 massen auf. Aus der Menge zu schliessen, l)in 

 ich geneigt anzunehmen, dass beinahe sämmt- 

 liche europäischen Lerchen hier überwintern. 

 Sie häufen sich hier in mächtige Schaaren zu- 

 sammen und ziehen sich in allmäligemstrichar- 

 tiegen Zuge nach Marokko, bis sie der Frühling 

 nicht in ihre Heimat zurückruft. 



Es ist dies die einzige Art unserer heimi- 

 schen Avifauna, welche ausgesprochen hier 

 überwintert, ausser dieser habe ich nur wenig 

 Arten und diese in minimaler Anzahl beob- 

 achtet. Ich muss daraus schliessen, dass un- 

 sere anderen Zugvögel anderswohin gehen, 

 wahrscheinlich nach Osten, in das Nilthal 

 oder nach Indien. Schon während der See- 

 fahrt fiel mir diese Armutli an Arten auf. 

 welche dann in Nordafrika noch stärker, so- 

 zusagen zudringlich zur Geltung kam.* 



* Diese Beobachtungen stimmen sozusagen Wort 

 für Wort mit Dr. A. Koemo's Beobachtungen, welche 

 in seinen beiden Werken „Avifauna von Tunis" 

 (Journ. f. Ornith. Bd. 36 p. 132, 219) und „Beiträge 

 zur Ornis Algeriens" (Jom-n. f. Ornith. Bd. 43 p. 424) 

 niedergelegt sind, — die aber der Verfasser weder 

 kannte, noch benützte. Über Alauda arvensli berichtet 

 KoENiG, dass dieselbe in Tunis zahlreich, in Algerien 

 in gewaltigen Schaaren überwintere. Über unsere Zug- 

 vögel aber berichtet derselbe, dass die Anzahl der 

 europiüschen Durchzügler minimal sei. Im Frühjahre 

 — Herbstzug konnte er nicht bcobaclUcn — ziehen 

 nur zwei Arten regelmässig, die Wachtel und die 

 Turteltaube. Er geht darin so weit, dass er Wort 

 für Wort Folgendes schreibt: „Nach meiner Ansieht 

 berühren deutsche Arten Tunis überhaupt nicht, son- 

 dern ziehen alle gegen Osten, dem Ml im Aegypten- 

 laiide zu und die Heimat, d. i. die Brutplätze der 

 meisten, Tunis auf dem Zuge besuchenden Vögel 

 (lUrft(m bereits an der Xordküste des Mittelmeeres, 

 in Italien, Südfrankreich und Spanien zu suchen sein". 



1 



