340 



A fenyőrigó és a nyírfa. 



Ismeretes dolog, hogy oly vidéken, a hol 

 a boróka nem fordul elő, leginkább a gala- 

 gonyától függ a fenyőrigó tömegesebb téli 

 előfordulása. A galagonya rendesen Idgyériilt 

 erdőkbe tolakodik, a melyek fíis legelőltnek 

 szolgálnak. Ha homokosabb altalaj ú az ilyen 

 erdőrész, akkor a galagonya mellé számtalan 

 nyírta is csatlakozik. És sajátságos dolog az, 

 hogy a fenyőrigó az ilyen nyírrel vegyes fás 

 legelőket hasonlíthatatlanul nagyobb számban 

 látogatja, mint azokat a pagonyokat, a melyek- 

 ben a nyír csak szórványosan fordul elő, még 

 akkor is, ha a galagonya bogyótermése a 

 nyírtől tiszta erdőrészekben gazdagabb. Isme- 

 rek egy kb. 800 holdas kigyérült tölgyerdőt, 

 a melyet szinte pázsitszerűeu nőtt be a gala- 

 gonya, s a fenyőrigók mégis alig látogatják 

 ezt a bőséges táplálékot kínáló területet, míg 

 a szomszédos galagonyás nyíreseket egész télen 

 át ezres csapatokban lepik el. 



E sajátságos jelenség bizonyára abban 

 gyökerezik, hogy a fenyőrigó a magas észak 

 uyireseinek a lakója, s ezért nálunk való idő- 

 zése alatt is természetszerűleg jobban húzódik 

 ahhoz a területhez, a melyen szülőföldjének 

 typikus szép fanemét, az ezüstfehér nyírt is 

 föltalálja. 



Bartos Gyula (Iharosberény). 



A gyurgyalag rendszeres kóborlása. 



1905-ben június elejétől szeptember 9-ig 

 nuíjdnem naponként láttam Nógrádkövesden 

 gyurgyalagot. Rendesen kisebb-nagyobb csapa- 

 tokban érkezett napkelte táján vagy későbben, 

 a szerint, hogy tiszta vagy borult volt-e az idő, 

 mindig nyugatról. Napközben a tápláléka után 

 járt, estére pedig visszament abban az irány- 

 ban, a honnan jött. Nógrádkövesden nem fész- 

 kel, ide csak azért látogatott el oly rendsze- 

 resen, mert a vidéken kiterjedt méhtenyésztés 

 dívik. Két gyomortartalomban majdnem csupa 

 méhet találtam s csak kevés bogarat. Tiszta 

 időben igen magasan repültek, úgy hogy csak 

 a hangjuk árulta el őket, borult időben azon- 

 ban alacsonyan szálltak, néha egy-egy buk- 



VVachholderdrossel und Birke. 



Es ist eine bekannte Sache, dass das 

 Wintervorkommen der Wachholderdrossel dort, 

 wo es keine Wachholdersträucher gibt, haupt- 

 sächlich von dem Weissdorne abhängig ist. 

 Der Weissdorn drängt sich gewöhnlich in 

 solche schüttere Waldbestände hinein, welche 

 auch als Weide benützt werden. Steht ein solcher 

 Wald auf etwas sandigem Boden, so gesellen 

 sich dem Weissdorne noch zahlreiche Birken 

 bei. Es ist nun eine eigonthünüiche Erschei- 

 nung, dass die Wachholderdrossel solche mit 

 Birken vermischte Bestände in unvergleichlich 

 grösserer Anzahl frequentirt, als jene, wo 

 Birken nur vereinzelt vorkommen, sogar auch 

 dann noch, wenn der Beerenertrag des Weiss- 

 dorne« hier reicher ist. Ich kenne einen circa 

 800 Joch grossen schütteren Eichenwald, 

 welcher sozusagen augerartig von dem Weiss- 

 dorne bedeckt ist, und doch besuchen die 

 Wachholderdrosseln diesen reichliche Nahrung 

 bietenden Theil nicht, während die benach- 

 barten, mit Birken vermischten Weissd(n"n- 

 bestände den ganzen Winter hindmxh von 

 aus Tausenden bestehenden Schaaren bedeckt 

 sind. 



Die Ursache dieser eigenthümlicheu Erschei- 

 nung ist wahrscheinlich darin zu finden, dass 

 die Wachholderdrossel ein Bewohner der 

 Birkenwälder des hohen Nordens ist und sich 

 deshalb auch während ihres Hierverweilens 

 naturgemäss lieber an solche Stellen hält, wo 

 sie die typische Baumart ihrer lleimath, die 

 schöne, silberweisse Birke wieder auffindet. 

 JüLros Baetos (Iharosberény). 



Regelmässiger Strich des Bienenfressers. 



Im Jahre 1905 beobachtete ich von Anfang 

 Juni an bis 9. September fast täglich Bienen- 

 fresser in Nógrádkövesd. Sie erschienen 

 gewöhnlich in grösseren oder Ideineren Flü- 

 gen bei Sonnenaufgang oder später, je nach- 

 dem das Wetter klar oder trübe war, und 

 zwar immer aus West. Tagsüber gingen sie 

 ihrer Nahrung nach, gegen Abend zogen sie 

 den Weg, den sie gekommen waren, wieder 

 zurück. In Nógrádkövesd brüten dieselben 

 nicht und kamen sie nur deshalb so regel- 

 mässig hieher, weil in dieser Gegend grosse 

 Bienenzucht getrieben wird. Im Inhalte zweier 

 Mägen fand ich fast lauter ' Honigbienen 

 vor und nur vereinzelte Käfer. Bei klansm 



