342 



fönntartását elő nem mozdító líólyákat rende- 

 sen szívből gyűlölik és üldözik, sokszor még 

 meg is ölik. Tóth Béla. 



A dolináiij'os Tarjú-ról az idén április 10-én 

 megfigyeltem azt, hogy rászáll a legelő birkák 

 hátára s egész csomókban tépi le róluk a 

 gyapjüt s fölhasználja azt fészkének kibéle- 

 lésére. Kb. 10 varjú ismételten is végTehajtotta 

 ezt a műveletet vagy 20 Ijírkán, a nélkül 

 hogy ezek legkevésbbé is védekeztek vobia. 



WoKEzÁLjTivADAE^ (Pétris, Arad megye). 



A csókák és varjak igen ügyesen és ered- 

 ményesen fogdossák a repülő cserebogarakat. 

 N.4GY Jenő (Kolozsvár). 



A fehér gólya kártételei. 



Buziási vadászegyletünk mindjárt kezdettől 

 fogva elhatározta a fehér gólyák pusztítását, 

 minthogy igen károsak az apróvad vadásza- 

 tára. A földmíves nép eleinte kifogásokat tett 

 ez ellen, de mikor fölvilágosítottuk őket, hogy 

 a fehér gólya a baromfira nézve is igen veszé- 

 lyes és sokan személyesen is meggyőződhet- 

 tek en-ől. maguk is elmentek a vadőrhöz, 

 hogy szabadítsa meg őket e kellemetlen ven- 

 dégektől. Magam 1904-ben öt gólyafészket vizs- 

 gáltam meg s mindegyikben találtam fiatal 

 csirke- és réczemaradványokat. Kártételeiről 

 tanúskodnak még a következő megfigyeléseim : 



1904 aug. 24-én két gólya az országúton 

 hajtott egy fiatal nyulat, a melyet hol az 

 egyik, hol a másik igyekezett megcsípni, 

 ilikor az egyiket lelőttem, a másik rabló föl- 

 hagyott az üldözéssel. Úgj' látszik, már huza- 

 mosabb ideig tartott a hajsza, mert a nyúl 

 igen fáradt volt; daczára annak, hogy több 

 lövés esett, alig néhány ugrásnyira az úttól 

 megállott. Úgy látszik, hogy az 1904. év nyarán 

 sokat éheztek a gólyák, minthogy a tartós 

 szárazság következtében kiszáradtak az összes 

 rétek és mocsarak s kevés volt rovar és 

 sáska is. 



sehr guter Freundschaft mit seinen Storcli- 

 gefährten, was mit Hausstörchen gewöiinlich 

 nicht der Fall ist, da dieselben nach gesun- 

 der Storchansicht als unfruchtbare, zur Erhal- 

 tung der Art nichts beitragende Individuen 

 bitter gehasst und verfolgt, oft auch getödtet 

 werden. Bél.í v. Tüth. 



Die Nebelkrähe beobachtete ich heuer am 

 10. April, als sie sich auf den Rücken der 

 Schafe setzte und ihnen ganze Büschel Wolle 

 ausriss zum Ausfüllen ihres Nestes. Es waren 

 ihrer circa 10 Stück, welche diese Manipula- 

 tion wiederholt an den Schafen ausführten, 

 ohne dass sich diese auch nur im mindesten 

 gewehrt hätten. 



Theodor WokrzAl (Pétris, Com. Arad). 



Dohlen und Krähen fangen die fliegenden 

 Maikäfer mit viel Geschick und Erfolg. 



Eugen Nagy (Kolozsvár). 



Die Schädlichkeit des weissen Storches. 



Unser Jagdvereiu üi Buziás beschloss von 

 Anbeginn an den Abschuss der weissen 

 Störche, da dieselben der Niederjagd sehr 

 schädlich sind. Die Bauern erhoben zwar 

 anfangs Protest dagegen, als sie jedoch auf- 

 geklärt wurden, dass der weisse Storch auch 

 dem jungen Geflügel gefährlich sei und Viele 

 sich durcii Augenschein auch davon über- 

 zeugten, kamen sie später von selbst zum 

 Wildheger, um sich von den unliebsamen 

 Gästen zu befreien. Ich nahm im Jahre 1904 

 fünf Storchnester in Augenschein und fand 

 in jedem Neste Reste von jungen Hühnern 

 und Enten. Seine Schädlichkeit bezeugen 

 noch folgende Beobachtungen : 



Am 24. August 1904 trieben zwei Störche 

 einen Junghasen auf der Landstrasse und 

 suchten denselben zeitweise zu packen. Nach- 

 dem ich den einen abschoss, gab der andere 

 Räuber die Verfolgung auf. Augenscheinlich 

 dauerte die Hetze schon längere Zeit, da der 

 Hase sehr ermattet war ; trotzdem doch 

 mehrere Schüsse gefallen waren, machte er 

 schon wenige Sprünge vom Wege entfernt 

 Halt. Wahrscheinlich litten die Störche im 

 Sommer 1904 viel Hunger, da infolge der 

 anhaltenden Dürre sämmtliche Riede und 

 Sümpfe austrockneten und es auch wenig 

 Käfer und Heuschrecken gab. 



