346 



mosabb idő óta állaiulóaii ft-szkel egy-egj' 

 gólyapár. 



1903 óta megváltoztak a viszonyok. Tavasz- 

 szal ug}'anis nálunk is kimaradtak az esőzé- 

 sek — mint az országban nagyon sokfelé — 

 s azért kénytelenek voltunk mesterséges öntö- 

 zésre berendezett rétjeinket a Sajó vizével 

 elárasztani. Ennek azután az lett a neveze- 

 tes, bár teljesen indokolt következménye, hogy 

 az átvonuló gólyák messziről meglátván a nagy 

 vizes területet, eredeti útvonaluk teljes meg- 

 változtatásával tömegesen ereszkedtek le a 

 nélkülözött s itt feltalált üdülőhelyre. Néhány 

 napig azután — itteni viszonyok szerint hallat- 

 lan mennyiségű — 500 — 600 gólya is tolon- 

 gott e réten, több más vizimadárral egyetem- 

 ben, a mint az az „Aquila" X. pag. 259 is 

 meg van íi'va. 



Úgy látszik, hogy ez az esemény kellemes 

 emlékeket hagyott a gólyákban, mert azóta 

 évenként állandóan 200 — 300 gólya fordul 

 meg nálunk a tavaszi vonulás alkalmával, a 

 mi a régi viszonyokhoz képest igazán nagy 

 szám. De volt ennek egy másik igen neveze- 

 tes eredménye is. Már 1903-ban állandó tar- 

 tózkodásra is maradt itt egy gólyapár, fész- 

 ket épitett és azóta állandóan itt fészkel. Sőt 

 tavaly meg az idén már a szomszédos falvak- 

 ban is vannak megtelepedett gólyák, neveze- 

 tesen Sajőkazincz, Barcsika, Vadna, Barcsa 

 (a Bán patak völgyében) és Sajóvelesd közsé- 

 gekben. Vadnán két pár is van. Nézetem 

 szerint ez a terjeszkedés közvetlen következ- 

 ménye az 1903 évi nagy inváziónak s ennyi- 

 ben igen nevezetes ez az eset, mert ])evilágit 

 a faji terjeszkedésnek, mint látható, egyes 

 esetekben teljesen a véletlentől függő okaira. 

 A végső ok jelen esetben rétjeink öntöző 

 berendezése, kapcsolatban s az 1903. évi 

 tavaszi szárazsággal. Ezek a tényezők ismer- 

 tették meg a gólyákkal eddigelé került vidé- 

 künket, a mely pedig a fészkelésre most se 

 kedvezőbb, mint volt azelőtt. Figyelemmel 

 kisérem majd, mennyire hatolnak föl még a 

 Saj'ó mentén és mily mértékban szaporodnak 

 majd el. báró RadvAnszky Kálmán. 



veo diese auf Gebäuden anglegten Nester, 

 von je einem Paare schon längere Zeit hin- 

 durch benützt werden. 



Im Jahre 1903 veränderten sich diese Ver- 

 hältnisse. Im Frühjahre blieb auch bei uns 



— wie im Lande an vielen Stellen — der 

 Regen aus. so dass wir gezwungen waren, 

 unsere auf künstliche Bewässerung eingerich- 

 tete Wiesen mit den Wässern des Sajófiusses 

 zu überfluten. Dieses hatte dann die merk- 

 würdige, obzwar ganz begründete Folge, dass 

 die durchziehenden Stöi'che von der weithin 

 sichtbaren grossen Wasserfläche angezogen, 

 ilire ursprüngliche Zugsrichtung gänzlich abän- 

 derten, um sich massenhaft auf diese \aelfach 

 entbehrte, hier aber aufgefundene Erholuiigs- 

 stelle niederzulassen. Einige Tage hindurch 

 trieben sich infolgedessen 500 — 600 Störche 



— eine für hiesige Verhältnisse unerhörte 

 Anzahl — auf unseren Wiesen herum in 

 Gesellschaft von mehreren anderen Wasser- 

 vögeln, wie darüber in „Aquila" X. pag. 259 

 schon berichtet wurde. 



Wie es scheint, liess dieses Ereigniss ange- 

 nelime Erinnerungen bei den Störchen nach 

 sich, indem seit dieser Zeit während des 

 Frühjahrszuges jährlich die noch inmierhin 

 grosse Zahl von 200 — 300 Störchen unsere 

 Wiesen besucht. Doch hatte dasselbe noch 

 eine andere sehr merkwürdige Folge. Schon 

 im Jahre 1903 siedelte sich hier ein Storch- 

 paar an, baute ein Nest und brütet seitdem 

 jedes Jahr. Im vorigen Jalire aber und heuer 

 besiedelten die Störche sogar cUe benachbar- 

 ten Gemeinden, namentlich Sajőkazincz, Bar- 

 csika, Vadna, Barcsa (im Thale des Bán- 

 baches) und Sajóvelesd. In Vadna sind sogar 

 zwei Paare. Meiner Ansicht nach ist diese 

 Ausbreitung des Brutgebietes eine unmittel- 

 bare Folge der grossen Storchinvasion von 

 1903, und halte ich diesen Fall deshalb für 

 sehr wichtig, weil derselbe die öfters ganz 

 vom Zufalle abhängenden Ursachen der Art- 

 ausbreitung beleuchtet. Die Endursache ist in 

 diesem Falle die Bewässerungseinriclitung 

 unserer Wiesen, verbunden mit der Trocken- 

 heit des Frühjahres 1903. Durch diese Um- 

 stände machten die Störche die Bekanntschaft 

 mit unserer gemiedenen Gegend, welche zum 

 ständigen Aufenthalte resp. Brüten auch jetzt 

 nicht günstiger ist als früher. Ich werde die 

 Erscheinung auch weiterhin mit Aufmerksam- 



