353 



Butaiii-us stellaris f'iiltiinő sok telelt az idén 

 (1904/05), daczára a szigorú télnek. Táplá- 

 h'ka mindig bőven volt, mert az erős tél 

 következtében csak kevés jégmentes nyílás 

 maradt a Kolom taron, a melyekhez azután 

 rengeteg sok hal járt a víz levegöhiánya 

 következtében. Főleg e nyilasoknál halászott 

 később pedig, mikor megrepedt a jég, és a 

 víznyomás következtében ezrivel meg ezrivel 

 került ki az apró hal a jégre, a hol aztán 

 nyomorultul elpusztult, akkor főleg azokból 

 lakmároztak. Egy példányt megnyúztam, s az 

 rengeteg kövér volt. Ez a zsírréteg óvta meg 

 őket a gyakran kemény hidegtől, s miiulhogy 

 táplálék mindig bőven volt, egész jól kitar- 

 tották a telet. 



Az apró halakból álló dús prédát a dol- 

 mányos rarjdl: is seregestől keresték föl. 



KoBTKA LásziíÓ (Izsák). 



Telelő fürjek. 



1902 deczemberében Iklodán (Temesmegye) 

 egy hajtóvadászat alkalmával kilencz fürj is 

 lett fölhajtva egy közel 1000 n-ölnjd területű 

 kiszáradt réten. Tán egy elkésett költés volt, 

 a mely ezen a mélyebb fekvésű helyen húzó- 

 dott meg. Ugyanebben az évben november 

 végén is láttam két fürjet Nógrádkövesden. 



KOTHERMUNDT GyULA. 



A'oiiulás „törzsenként". 



ScHiiroHOFFRNi TscHusi ViKTOR lovag Villa 

 Tanuenhofból arról értesít bennünket, hogy 

 az ott rendítsen nagyobb szándjan fészkelő 

 RuticÜlu tithijs 1905 tavaszán egyáltalában 

 nem jelent meg, s hozzáteszi, Herman Ottó 

 Jörzscnknifi i^onulás' elméletére czélozva, 

 hogy az egész „törzs" valószínűleg együtt 

 pusztult el valahol. Ez a föltevés nem csak 

 hogy nem lehetetlen, sót tekintettel arra, hogy 

 a vonulók, nevezetesen az öregek nundig vissza- 

 térnek régi fészkelési helyükre, igen való- 

 színű, mert különben alig lehet elképzelni az 

 összes tännenhofi Ruticillák kimaradását. 



Aquila XU. 



Botaurns stellaris überwinterte heuer 

 (1904 05) auffallend zahlreich trotz des stren- 

 gen Winters. Nahrung hatten sie immer reich- 

 lich, da infolge des strengen Winters nur 

 wenige Stellen des Kolom-Sees eisfrei blie- 

 ben und diese deshalb umso stärker von den 

 an Luftmangel leidenden Fischen besucht 

 wurden. Sie fischten hauptsächlich an diesen 

 Öffnungen ; später als das Eis sprang und 

 infolge des Wasserdruckes tausend und aber- 

 tausend kleine Fische auf die Oberiläche des 

 Eises mitgedrängt wurden und dort kläglich 

 zugrunde gingen, holten sie sich ihre Nah- 

 rung hauptsächlich von hier. Ein Exemplar, 

 welches ich untersuchte, war ausserordent- 

 lich fett. Diese dicke Fettschicht schützte 

 sie jedenfalls vor der oft grimmigen Kälte, 

 und da Nahrung immer reichlich vorhanden 

 war, hielten sie den Winter ganz gut aus. 



Die aus den kleinen Fischen bestehende 

 reichbesetzte Tafel wurde auch von den 

 Nebelkrähen schaarenweise besucht. 



Ladislaub V. KosTKA (Izsák). 



Überwinternde Wachteln. 



Im Dezember 1902 wurde in Ikloda (Com. 

 Temes) während eiuer Treibjagd auf einem 

 ungefähr lOÜO Quadratklafter betragenden 

 ausgetrockneten Eiede ein Volk von neun 

 Wachteln hochgemacht. Möglicherweise war 

 es eine verspätete Brut, welche sich auf 

 dieses tiefer liegende Gebiet zurückzog. Im 

 selben Jahre schoss ich Ende November auch 

 in Nógrádkövesd zwei Wachteln. 



Julius v. Kotheemundt. 



Das „stammweise" Ziehen. 



Viktor Ritter von Tschusi zu Schmidhopfen 

 theilt uns aus Villa Tämienhof mit, dass der 

 I dort gewöhnlich und in grösserer Anzahl 

 nistende Hausrothschwanz {Ruticilla tithys) 

 im Frühjahre 1905 ganz ausblieb und schliesst 

 mit der auf Otto Herman's „stammweises 

 Ziehen" zielenden Bemerkung, dass wahr- 

 scheinlich der ganze „Stamm" irgendwo gemein- 

 schaftlich zugrunde ging. Diese Annahme ist 

 durchaus idcht uuwahrscheiidich, hat sogar 

 mit Hinsicht darauf, dass die Zugvögel, nament- 

 lich die alten, zum weitaus grössten Theile 

 in die alte Heinuitli zurückkehren, sehr viel 



45 



