258 
osztályozásának legnagyobb — nem akarom 
mondani, minden — része, csak személyes 
vélekedésen alapult, nélkülözte tehát a biztos 
alapot. 
Ha le akarjuk rakni azt az alapot, a melyen 
a hasznosság és károsság kérdését el lehet 
dönteni, úgy egy oly bonyolódott és óriási 
feladattal kerülünk szembe, hogy valósággal 
beleszédül az ember. 
Ha csak Európa madarait veszszük is, me- 
lyeket a subspecies áramlat folyton több és 
több töredékre bont, és kérdezzük : mit esznek 
ezek a fajok és alfajok az esztendőnek négy 
évadja alatt? úgy már arra a gondolatra is 
szédülhet a fejünk, hogy miképpen fogjunk 
hozzá ennek az óriási föladatnak a megoldá- 
sához? És anélkül, hogy positiv alapon álló 
feleletet kaptunk volna erre a kérdésre, nyu- 
godt lelkiismerettel hogyan mondhatunk ité- 
letet valamely madárfaj hasznosságára vagy 
károsságára vonatkozólag ? 
Egyáltalában véve: mi az a madárhaszon 
vagy madárkár? Mihez kell azt viszonyítani? 
Talán a természethez ? 
Kinn a természetben a madár egy a természet 
törvényei szerint élő szervezet; se nem hasznos, 
se nem káros, csak egyik szükséges része 
annak a szervezet-sorozatnak, a mely kifejlő- 
dött, s melynek továbbfejlődése, fönmara- 
dása .vagy pusztulása a természetnek, mint 
összességnek kozmikus menetétől függ, a mihez 
tehát a Homo sapiensnek, a ki alapjában 
ugyanazoknak a törvényeknek van alávetve, 
mint a madár, semmi köze sincsen. 
Tehát az emberhez kell viszonyítani ? Min- 
den bizonynyal! A madár káros vagy hasznos 
volta ott kezdődik, a hol az ember érdeke, és 
megszűmik ott, a hol az emberi érdek. többé 
nem kerül szóba. 
Ha már most helyes ez a fölfogás, — és 
talán az akkor a dolog természete és a 
logika helyesebb csapásra vezet. Rajta tehát. 
kövessük ezt a csapást! 
Eltekintve az érzelmi mozzanatoktól s csak 
tisztán a tényleg, gyakorlatilag alkalmazható- 
sagen, Alles — der grösste Theil der Classi- 
fication der Vögel als nützlich oder schädlich 
nur auf subjectiven Meinungen beruhte, also 
der festen Grundlage entbehrte. 
Wenn nun auf die Schaffung einer positi- 
ven Grundlage für die Definition der Nütz- 
lichkeit und Schädlichkeit hingearbeitet wer- 
den soll, so stehen wir einer so complizirten 
und riesigen Aufgabe gegenüber, dass uns 
ein förmlicher Schwindel erfasst. 
Wenn wir nur die Vögel Europas nehmen, 
welche die Subspecies-Strömung in stets klei- 
nere und kleinere Partikeln zerfällt, und fra- 
gen: was fressen denn diese Arten und Un- 
terarten während der vier Jahreszeiten des 
Jahres? so schwindelt uns schon bei dem 
Gedanken, wie wir denn an die Lösung die- 
ses colossalen Problems herantreten sollen, 
der Kopf. Und ohne die Antwort auf diese 
Frage auf positiver Grundlage erhalten zu 
haben : das Urtheil über 
Nutzen und Schaden einer gegeben Vogelart 
mit Beruhigung fällen ? 
Und überhaupt: was ist hinsichtlich des 
und ist Schaden ? In 
welchem Verhältniss ist es gemeint: Im Ver- 
hältniss zur Natur ? 
wie können wir 
Vogels Nutzen was 
In der Natur ist der Vogel ein den Ge- 
Natur entsprechender lebender 
nicht nützlich, nicht schädlich, 
sondern ein nothwendiges Glied in der Reihe 
der Organismen, welches entwickelt wurde, 
dessen fernere Entwicklung, sein Fortbestand 
und auch sein Untergehen vom kosmischen 
Gang der Natur als Gesammtheit 
setzen der 
Organismus; 
wobei also der Homo sapiens, der ja im 
Grunde genommen derselben Gewalt, wie 
der Vogel unterworfen ist, eigentlich nichts 
zu schaffen hat. 
Also im Verhältniss zum Menschen ? Ganz 
gewiss! Das Verhältniss der Nützlichkeit und 
Schädlichkeit des Vogels beginnt dort, wo das 
Interesse des Menschen, und hört dort auf, 
wo das Interesse des Menschen nicht mehr in 
Frage kommt. 
Wenn diese Auffassung richtig ist — und 
sie wird es ja sein — dann leitet uns die 
Natur der Sache und die Logik auf besserer 
Bahn Wohlan, betreten diese 
Bahn. 
Wenn wir von allen Gefühlsmomenten ab- 
das thatsächlich 
weiter. wir 
sehen und uns strenge an 
abhängt, 
et 
