264 
Természetes dolog, hogy ez nem lehet öt- 
évi munkänak a feladata. Induktiv tanulmany- 
rol van szó, a mely éppen olyan kimerithe- 
tetlen, mint a természetrajz teren akärhäny 
más, a melyen tehát a jövő nemzedéknek is 
kell dolgoznia. Ez már egyszer így van. 
A gyomortartalmakat tehát pontosan meg 
kell jelölni idő és hely szerint, mert csakis 
igy nyerhetünk idővel helyes képet a madarak 
táplálkozásáról, a minek alapján meg lehet 
állapítani a fentebbi alapelvek értelmében a 
hasznot vagy a kárt, hogy így esetleg tör- 
vénynyel lehessen szabályozni a védelmet. 
A M. 0. K. mindezeket jól tudja és ezért 
törekszik arra is, hogy azoknak a madaraknak 
a táplálékát is pontosan fölismerje, a melyek 
már törvényileg védve vannak, de azért a 
károsakat, a védelemből kizártakat is figye- 
lemmel kiséri, mert előfordulhat az az eset, 
hogy egy-egy kiátkozott faj rehabilitálható : 
ezzel egyszersmind el lehet kerülni bizonyos 
apodiktikus kijelentéseket, a melyek jelenté- 
keny károkat okoznak a tanításban. Mert figye- 
lembe kell venni az iskolát is! 
Hogy erre egy példát említsek, megesett 
velem, hogy egy erdőőri szakiskola előadója 
praesente cadavere magyarázta meg hallga- 
tóinak az egerészölyv kiváló hasznosságát, 
a barna kánya — Milvus migrano — közöm- 
bös voltát és a dolmányos varjú — Corvus 
cornix — nagy károsságát a vadászatra nézve. 
a három madarat, 
akkor az fiatal 
barna kányában két kis pelyhes csirkét talál- 
mikor pedig fölbontották 
egerészölyvben nyulat, a 
tak, míg a dolmányos varjú gyomra tele volt 
nadmaggal. 
A kifejtett alapelvek értelmében tanulmany 
tárgyává tétettek a növeny-, illetőleg magevök 
eyomortartalmai, mär a mennyire azt anya- 
gunk engedte. Az eredmény a következő érte- 
kezesben van leteve: 
Tuatsz L.: „A növényekkel táplálkozó mada- 
rak hasznos vagy káros voltának elbírálása 
begytartalmak elemzése alapján" (Aquila VI. 
1899. p. 133). 
Dass dieses keine Aufgabe für fünf Jahre 
sein kann, liegt auf der Hand. Es handelt 
sich um ein induktives Studium, welches 
ebenso unerschöpflich ist, wie jedes andere 
auf dem Gebiete der Naturgesichte, woran 
also die Generationen fortzuarbeiten haben. 
Anders geht es eben nicht. 
Die Sammlung der Ingluvialien hat also 
nach Zeit und Ort genau bestimmt zu sein, 
denn nur so wird es möglich werden, mit 
der Zeit ein korrektes Bild der Ermährung 
im Sinne des oben angeführten Grundsatzes 
zu erhalten, den Nutzen, bezw. Schaden auf 
positiver Grundlage zu bestimmen und even- 
tuell den gesetzlichen Schutz zu regeln. 
Die U. O. C. alles dessen voll- 
kommen bewusst und ist bestrebt, auch die 
Ernährung jener Arten genau zu studieren, 
welche den gesetzlichen Schutz schon ge- 
niessen, sowie auch derjenigen, welche als 
Schädlinge angenommen, vom Schutze aus- 
geschlossen sind, weil es ja vorkommen kann, 
dass manche geächtete Arten rehabilitirt wer- 
den können: überdies aber gewisse apodik- 
tische Ansprüche, welche besonders dem Un- 
terrichte ungemein schaden, vermieden werden 
können. Denn auch der Unterricht muss be- 
rücksichtigt werden. 
ist sich 
Um dieses letztere an einem Beispiele zu 
demonstriren, geschah es, dass in Gegen- 
wart des Berichterstatters der Vortragende 
einer Forstwartschule praesente cadavere den 
Züglingen einen Vortrag über die ausser- 
ordentliche Nützlichkeit des Mäusebusard, die 
Indifferenz des schwarzen Milan-Milvus mi- 
erano und die ausserordentliche Schädlich- 
keit der Nebelkrähe — Corvus cornix — für 
die Jagd hielt, und als die drei Vögel auf- 
gebrochen wurden, hatte der Busard einen 
jungen Hasen, der Milan zwei Küchlein im 
Kropf, die Nebelkrähe hatte dagegen den 
Magen gepfercht voll mit Rohrsamen. 
Den entwickelten Grundsätzen entsprechend, 
wurden die Ingluvialien der pflanzen-, bezw. 
körnerfressenden Vögel, so weit die Materia- 
lien reichten, einem Studium unterzogen. Das 
Resultat ist in folgender Abhandlung nieder- 
gelegt: 
Tuarsz L. von: „Kritische Bestimmung der 
Nützlichkeit oder Schädlichkeit der pflanzen- 
fressenden Vögel auf Grund des Kropf- 
inhaltes.” (Aquila VI. 1899, p. 139.) 
