326 
a varjük az őrzés után nem väjhattak ki több | Krähen infolge der Schutzmittel keine Mais- 
paläntät, ezek mégis särgultak és kivesztek. 
A ki nem öriztette és nem kutatta a vetését, 
az föltétlenül a varjút vagy az ártatlan pipiskét 
okolta és halalos ellensége lett neki. 
Így eshetett meg aztán, hogy egy szomszé- 
dos közsegünk kupaktanácsa csak avval a 
föltétellel volt hajlandó vadászterületét bérbe- 
adni, hogy a bérlő évenként 100 varjúfejjel 
számol be. 
Az idén 
ket, a varjú se bántotta, pedig ott volt mel- 
lette a telep érintetlenül, és mégis bőséges 
nem őrizte senki a tengerivetése- 
termést adott, mert nem voltak drötfergek. 
A nyár. 
Mikor felnőtt a vetés, kirepültek a varjúfiókok, 
álló földeket, 
elhagyják a fészektelepet és kimennek a lege- 
barmoknak. Itt is 
akkor elhagyják a művelés alatt 
lőre, hű kisérői lesznek a 
tőlük telhetőleg hasznosak, mert a seregélyek 
társaságában szedik az állatokat üldöző bögö- 
lyöket, vagy tömegesen fogdossák a legelőt 
pusztító szöcskéket, a melyek a fiatal varjak 
kedves ételét képezik. 
Nem járnak azonban együtt valamennyien, 
azt kell hinnem, hogy minden csapatnak meg- 
Jan a maga kiosztott pusztája, községe és a. t. 
Estére északról, keletről, délről és nyugatról 
külön-külön csapatokban érkeznek az éjjeli 
tanyára, néha még a régi telepre, de legtöbb- 
ször a dunai szigetekre. 
Az ÖSZ 
Nyár végén, mikor a sárguló tarlón ismét 
hozzáférhető lesz rájuk nézve a rovarélet, mikor 
előkerül az eke s a barázdába hull a rovar, 
ismét hű kisérője lesz a gazdának. Kezdődik 
az őszi vetés, és a varjú szorgalmasan kiséri 
az ekét, soha senkinek se jut eszébe őt onnan 
gazda 
itt-ott 
egy búzaszemet, mely a fölszínen maradt, de 
elüldözni, még sohase panaszkodhatott 
október végéig varjúkárról. Megeszik 
a kelő búzavetést sohase vájja ki. 
| 
| 
pflanzen mehr herausziehen konnten, diesel 
ben doch gelb wurden und zugrunde gingen. 
Derjenige, der seine Saat nicht schützte und 
nicht untersuchte, schob die Schuld unbedingt 
auf Krähen oder auf die unschuldige 
Haubenlerche und wurde natürlich ein Todes- 
feind derselben. 
Nur so 
weise Gemeinderath 
die 
dass der 
benachbarten Ge- 
meinde nur unter der Bedingung die Jagd 
konnte es vorkommen, 
einer 
verpachten wollte, wenn sich der Pächter ver- 
pflichtet, jährlich 100 Krähenküpfeeinzuliefern. 
Heuer schützte Niemand die Maissaat, auch die 
Krähe beflog sie nicht, trotzdem die ungestörte 
Colonie gleich nebenan war, und doch gab es 
reichliche Ernte, weiles keine Drahtwürmer gab. 
Der Sommer. 
Wenn die Saat schon hoch ist und die 
Jungen ausgeflogen sind, dann verlässt die 
Krähe bebauten Felder Brut- 
sich auf die Viehweiden 
als treuer Begleiter der Viehheerden. Sie ma- 
die und die 
colonie und zieht 
chen sich auch hier so nützlich, wie nur mög- 
lich, indem sie im Gesellschaft der Staare, 
und 
Bremser abfangen oder die Feldheuschrecken 
— Leibspeise der jungen Krähen — welche die 
Weiden zugrunde richten,massenhaft vernichten. 
Doch gehen sie jetzt nicht alle miteinander, 
sondern ich muss 
die, die Thiere belästigenden Fliegen 
glauben, dass jede Schaar 
Revier, Puszta 
Gegen Abend 
Schaaren von 
ein ihr besonders zugetheiltes 
oder Gemeinde u. s. w. habe. 
kehren dann diese getrennten 
und Süden, von Osten und Westen 
manchmal noch zu der Brutcolonie, 
aber auf die Donau-Inseln. 
Norden 
zurück, 
zumeist 
Der Herbst. 
Am Ende des Sommers, wenn das Insek- 
tenleben auf den gelben Stoppeln wieder 
zugänglich für sie wird, wenn der Pflug 
wieder hervorgenommen wird und die Insek- 
ten Furche fallen, wird die Krähe 
wieder der treue Begleiter des Landwirthes. 
in die 
Die Herbstsaat beginnt und die Krähe be- 
gleitet den Pflug, Niemanden 
kommt es in den Sinn, sie von dort zu ver- 
Jagen. ein Landwirth 
vor Ende October über Krähenschaden. Hie 
und da nimmt sie wohl ein Weizenkorn auf, 
eifrig und 
Noch niemals klagte 
