Vagyis a közfelfogás a vetési varjút az inkább 
káros madarak közé sorolja. 
Az eldöntendő fontos kérdés az, hogy a 
közfelfogás "megfelel-e a valóságnak, vagy 
nem? En azt hiszem nem. 
Igaz, a fennebbi eredmény közvetlen meg- 
figyelés eredménye. Ámde megfigyelés és meg- 
figyelés között óriási különbség van. A legtöbb 
ember a látszat után ítél. Ha a varjú meg- 
szállja frissen bevetett földjét, kelő vetését, 
rögtön kész az ítélettel, hogy „a varjú rette- 
netesen káros, mert felszedi a vetőmagot, 
pusztítja a vetéstő. A jelentések igen nagy 
száma csak ennyit tudott mondani. Hogy a 
vetési varjú csakugyan a vetőmagért és a 
kelő vetésért járja-e a határt, vagy talán más 
valamit keresett ott, azt nem kutatja. Ű káros- 
nak tartja és pusztítja, a hol csak éri. 5 e 
hibában nemcsak a tanulatlan parasztgazda 
leledzik (bár akárhány jelentés írja, hogy az 
intelligensebb gazdák nem tartják károsnak), 
hanem a képzett, tanult intelligenczia is. O is 
beáll a varjú ellenségeinek sorába és üldözi 
mindaddig, mig egyszer belé nem néz a nagy 
vetéspusztító begyébe is és nem talál abban 
6 szem vetőmagot és 147 darab rovart! (L. 
az alább idézendő megfigyelések közt: Felső 
Hidvég). 
Az emberi természetben rejlik, hogy a ráhá- 
- ramló kárt mindig hajlandó nagyitani és véle- 
ményét ennek megfelelően alkotja meg. Így 
alakult ki a varjú káros voltáról való meg- 
rögzött hit is. S nincs nehezebb dolog, mint 
megcsontosodott balvéleményt kiirtani, olyat, 
mely apáról fiúra mintegy örökségképen szállott. 
Hogy a haszonnak és kárnak fennebb jel- 
zett aránya nem lehet más, mint a téves meg- 
figyelés, helyesebben talán a meg nem figyelés 
eredménye, arról meggyőződhetünk, ha egy pil- 
… lantäst vetünk a statisztikai táblázat adataira. 
| 258 helyről jelentik, hogy a vetési varjú fel- 
i szedi a vetőmagot, 228-röl, hogy pusztítja a 
… vetést. De ha arra kerül a sor, hogy tessék mar 
… most pontosan megjelölni azt is, hogy minő 
' 
; 
333 
Das heisst, nach der Volksauffassung ge- 
hört die Saatkrähe zu den mehr schädlichen 
Vögeln. 
Die zu entscheidende wichtige Frage wäre 
nun, ob diese allgemeine Auffassung der 
Wirklichkeit auch entspricht oder nicht? Ich 
glaube, nein. 
Es ist ja wahr, dass dieses Resultat ein 
Ergebniss unmittelbarer Beobachtung ist, aber 
welch ein grosser Unterschied kann nicht 
zwischen Beobachtung und Beobachtung sein ! 
Der grösste Theil der Menschen urtheilt ober- 
flächlich, nach dem Scheine. Wenn die Krähe 
das frisch geackerte Feld oder die sprossende 
Saat befliegt, so ist das Urtheil gleich fertig, 
„die Krähe ist ungemein schädlich, sie lest 
das Samenkorn auf und vernichtet die Saat“. 
Ein grosser Theil der Berichte konnte nur 
so viel sagen. Danach wird nicht gefragt, ob 
die Krähe wirklich nur wegen des Saatkorns 
oder wegen der keimenden Saat das Feld 
beflogen hat, oder ob sie dort sonst etwas 
suchte. Man hält sie für schädlich und vertilet 
sie, wo man sie trifft. Und nicht nur der un- 
gebildete Bauer fällt in diesen Fehler (obzwar 
mehrere Berichte besagen, dass die intelligen- 
ten Landwirthe die Krähe nicht für schädlich 
halten), sondern auch die gebildeten intelli- 
genten Elemente. Auch diese stellen sich in 
die Reihe der Krähenfeinde und verfolgen sie, 
bis sie nicht einmal in den Magen des Saat- 
verderbers hineinschauen und darin 6 Saat- 
körner und 147 Insekten finden! (s. unter 
den unten citirten Beobachtungen: Felsö- 
Hidvég.) 
Es gehört zur Natur des Menschen, den 
erlittenen Schaden immer zu überschätzen und 
seine Meinung danach zu richten. Auf diese 
Weise gestaltete sich auch der eingewurzelte 
Glaube von der Schädlichkeit der Krähe. Und 
es gibt keine schwerere Aufgabe, als solchen 
verknöcherten, vom Vater auf den Sohn ver- 
erbten Aberglauben auszurotten. 
Dass das oben erwähnte Verhältniss des 
Nutzens und Schadens nur das Resultat un- 
genauer Beobachtung oder vielleicht besser 
gesagt Nichtbeobachtung sein kann, darüber 
belehrt uns ein Blick auf die Daten der sta- 
tistischen Tabelle. 253 Stationen berichten 
von dem Auflesen des Saatkornes, 228 von 
dem Verheeren der Saat. Verlangt man aber 
nun eine genaue Bezeichnung, welche Saaten 
