dül a helyszinen vegzett megfigyeles, azaz a 
varjaktöl erösen latogatott gabonaföldeknek az 
aratäs idejeig valö szemmeltartäsa adhat meg- 
bízható választ. 
Intézetünk a pozitiv alapon végzett vizsgá- 
latot Torontálmegyében kezdte meg, mert onnan 
hangzott e varjú ellen a legtöbb vád. Mint az 
intézet hivatalos kiküldöttje, f. é. május és szep- 
tember havát N.-Elemér és Nagybecskerek, 
illetőleg Ólécz határában töltöttem. 
Munkámnak legelején lévén, csak szemel- 
vényeket adhatok vizsgálataimból s a tanulsá- 
got is csak ideiglenes formában vonhatom le. 
Májusi kiküldetesem czélja az volt, hogy 
megtudjam, mivel neveli a vetési varjú a fiait 
és miként viselkedik a kelő tengerivel szemben. 
Lehetőleg az élelemmel hazaiparkodó varjakat 
lőve, úgy találtam, hogy azok fiaikat első sorban 
a vetési bagolypille (Agrotis) hernyóival és a 
legelőkön élősködő Dorcadion-czinczérrel ete- 
tik. Volt varjú, melyből 3 csirázatlan tengeri- 
szemet és 50 Agrotis-hernyót, másból 60 Dor- 
cadiont és ennek álczáját vettem ki. 
Felszedett továbbá a varjú sok ormányos- 
bogarat (Cleonus, Myniops, Brachycerus, Tani- 
mecus stb.), tücsköt, nyári cserebogarat (Rhizo- 
throgus), pattanóbogarat és drótférget (Agriotes 
és Lacon). Tengeri- és gabonaszem csaknem 
minden gyomorban akadt, de jelentéktelen 
mennyiségben és hozzá sok esetben trágyából 
eredő, mit a jellemző ganajbűz bizonyított. 
Az eleméri határ Mitra-pusztáján tanuja vol- 
tam, hogy a varjú a tengeritáblának csak ama 
szélén dolgozott, melyet a szomszédos ugarról 
bevándorolt drótféreg támadott meg. Minden, a 
varjútól a későbbi őriztetés miatt már nem 
érintett, de sárguló tengeriszál alatt 1—2 drót- 
férget találtam. A varjú tehát a féregért kaparta 
ki a már úgy is elpusztult palántát, ott hagyva 
309 
gelesen hat, ob sie dadurch auch wirklich 
Schaden verursachte oder nicht? Darüber 
kann aber nur die Beobachtung an Ort und 
Stelle, die fortwährende Überwachung der 
von Krähen stark besuchten Felder bis zur 
Ernte eine verlässliche Antwort geben. 
Unser Institut begann die auf positiver 
Grundlage durchgeführten Untersuchungen 
im Comitate Torontäl, indem dort die meisten 
Klagen gegen die Krähe laut wurden. Von 
dem Institute amtlich ausgesandt, beobachtete 
ich im Mai und September 1. J. in Nemetele- 
mer, Nagybecskerek und Olécz. 
Indem ich bisher nur am Anfange des 
Anfangs meiner Arbeit bin, kann ich meine 
bisherigen Untersuchungen nur in grossen 
Zügen skizziren und auch die Ergebnisse 
derselben nur als vorläufigen Bericht abfassen. 
Im Mai war das Ziel meiner Aussendung, 
zu erfahren, womit die Saatkrähe ihre Jun- 
gen nährt und wie sich dieselbe gegen 
den keimenden Mais verhält. Womöglich die 
mit Nahrung beladenen heimkehrenden Krähen 
erlegend, fand ich, dass dieselben ihre Jun- 
gen hauptsächlich mit den Raupen der Saat- 
eule (Agrotis) und mit den auf den Triften 
lebenden Dorcadion-Bockkäfern ernährten. Es 
gab eine Krähe, in welcher ich 3 ungekeimte 
Maiskörner und 50 Agrotis-Raupen fand, in 
einer anderen waren 60 Dorcadion nebst 
deren Larve. 
Ausserdem gab es viele Küsselkäfer (Cleo- 
nus, Myniops, Brachycerus, Tanymecus u. s. w.), 
Grillen, Junikäfer (Rhizothrogus), Schnell- 
käfer und Drahtwürmer (Agriotes und Lacon). 
Mais- und Getreidekörner fanden sich fast 
in jedem Magen vor, aber nur in unbedeu- 
tender Menge, dabei stammte auch diese 
noch in vielen Fällen aus Mist, was der 
charakteristische Geruch verieth. 
Auf dem zu Elemer gehörenden Gute Mitra 
war ich Zeuge, dass die Saatkrähe nur auf 
derjenigen Seite des Maisfeldes arbeitete, 
welche von dem aus dem benachbarten 
Brachfelde eingewanderten Drahtwurme an- 
gegriffen war. An den gelben Maispflänzchen, 
welche infolge des Hütens von der Krähe 
später nicht mehr erreicht werden konnten, 
fand ich 1—2 Drathwürmer. Die Krähe riss 
also die ohnehin schon vernichtete Pflanze 
wegen des Drahtwurmes heraus und liess 
selbst das keimende Maiskorn liegen; durch 
45* 
