366 
es gerinezeken. Pihenötanyäjukröl reggelen- 
ként óriási magasságokba emelkedtek, lât- 
hatóan azért, hogy a Mezőség legelőin dög 
után kutassanak. Nem akarom ezt a magas- 
ságot megbecsülni, de az bizonyos, hogy jóval 
nagyobb volt annál, a melynél megszűnt a 
léghajósok megkülönböztetési képessége. 
1868- 
ban megfigyeltem a barna keselyűk érkezését. 
A dög egy tarlón feküdt, alig 100 lépésnyi 
távolságban a szekérúttól, az óriási madarak 
behúzott szárnyakkal érkeztek, mint meteorok 
hullottak le a felhőkből" és csak 15—20 
méternyire a földtől bontották ki szárnyaikat, 
hogy le ne zuhanjanak, össze ne törjék magu- 
kat. A lezuhanás előtt nem láttam őket, tehát 
roppant magasból jöhettek. 
Evvel befejeztem ezt a rövid fejtegetést. 
Azt hiszem mégis csak bebizonyítottam annyit, 
Pontosan emlékszem arra, a mikor 
hogy bizonyos általánosításoknak az ideje már 
lejárt; hogy bizonyos állításokhoz meg kell 
teremtenünk a tényleges alapot. Éppen a madár- 
szemet, a melynek éppen annyi modifikácziója 
van, mint akár a madár alakjának, lábának, 
szárnyának és csőrének, kell különösebb figye- 
lemre méltatni, mert csak ezáltal ismerhetjük 
föl.és meltathatjuk teljesen a madár szerepét 
a természet háztartásában. 
| 
theiles, nach meiner unmittelbaren Beobach- 
tung auf Felsenkämmen und Graten von mehr 
als 1000 M. Höhe. Von ihren Ruheplätzen 
erhoben sie sich Morgens in riesige Höhen, 
offenbar um die Weideplätze des Mittellandes 
auf Aas durchzuspähen. Auf eine Schätzung 
dieser Höhe will ich nicht eingehen, dass sie 
aber viel grösser ist, als jene, wo das Unter- 
scheidungsvermögen des menschlichen Aero- 
nauten längst aufgehört hat, das ist ganz 
sicher. 
Ich erinnere mich genau, im Jahre 1868 
die Ankunft der Auttengeier beobachtet zu 
haben. Das Aas lag auf einem Stoppelfeld, 
kaum 100 Schritte vom Fahrweg, die Riesen- 
vögel kamen mit angezogenen Flügeln wie 
Meteore „aus den Wolken“ gefallen und erst 
15—20 M. über den Boden entfalteten sie 
die Flügel um nicht aufzufallen und zu zer- 
schellen. Vor dem Niedersausen sah ich sie 
nicht. 
Dieser kleine 
Ich glaube doch bewiesen zu haben, dass 
die Zeit für gewisse Allgemeinheiten schon 
um ist; dass wir für gewisse Aufstellungen 
eine positive Grundlage schaffen müssen. 
Speciell das Vogelauge, dessen Modificationen 
genau so vielfach sind, wie die Einrichtung 
des Schnabels, der Füsse, der Flügel und 
der Gestalt, ist einer besonderen Be- 
achtung werth, denn erst diese lehrt uns die 
Rolle des Vogels im Haushalte der Natur zu 
erkennen und richtig zu würdigen. 
Abriss ist hiemit beendet. 
ganz 
e. 
cenno. 
