è 4 
ül A én 
| 
Kakukmimiery. 
Írta ScCHENK JAKAB. 
A palaearcticus övnek védelemre szoruló 
madarai között nincs egy is, a mely olyan nagy 
mértékben volna védelemben részesítve, mint a 
kakuk (Cuculus canorus L.). Életmódja miatt 
alig férhet hozzá ragadozó, mert rendesen a 
legsűrűbb lombozat között tartózkodik, s álta- 
lában rejtett életet él. E mellett ügyessége se 
megvetendő, igen gyorsan repül s még a leg- 
sűrűbb erdőben is villámgyorsasággal kerüli ki 
az akadályokat. Mindezek tetejében még erő- 
teljes mimicryvel ellátva folytatja a létért való 
küzdelmet. 
Nevezetes és a hasonló fejlettségű állatok 
között szinte egyedül álló jelenség ez a kakuk- 
mimicry, mert kor és nem szerint két külön- 
böző védett alakot utánoz: a karvalyt és a 
vércsét. A kérdés még nincs eléggé tisztázva, 
általánosságban annyit tudunk, hogy az öre- 
gek, a fiatal hímek és nőstények egy része 
a karvalyhoz hasonlít, míg a fiatal hímek és 
nőstények másik része, ritkábban egyes öreg 
nőstények is a vércsét utánozzák meglepő 
hűséggel. Északon a karvalyos alakok van- 
nak túlsúlyban. A vércsét utánzó rozsdaszinű 
alakok ellenben a déli vidékeken sokkal gya- 
koriabbak; sőt sokan állítólag egész életükön 
megtartják ezt a föltünő védőruhát. 
Hogyan jött létre ez a két egymástól any- 
nyira különböző alak? Melyik volt az eredeti 
minta és miért viselik a faj föntartása érde- 
kében éppen a fiatal s védelemre jobban rá- 
szoruló nőstények a jobban védő föltünőbb 
vércseruhát ? 
Induljunk ki abból a tényből, hogy a kar- 
valy fiataljai is erősen vartálnak, s hogy ők 
is éppen az élénkebb, föltünöbb rozsdaszint 
veszik föl, még pedig déli vidékeken gyakrab- 
ban, mint északon. Ez a párhuzamosság a 
rozsdaszinű varietások korában és előfordulá- 
sában arra a következtetésre kényszerít, hogy 
eredeti mintának a karvalyt tartsuk. A több- 
Aguila XI, 
369 
Kukukmimiery. 
Von JAKOB SCHENK. 
Unter den schutzbedürftigen Vogelarten der 
paläarktischen Zone gibt es keine einzige, 
welche in so hohem Grade geschützt wäre, 
wie der gemeine Kukuk (Cuculus canorus L.). 
Infolge seiner Lebensweise kommt ihm kaum 
je ein Raubvogel nahe, indem er sich gewöhn- 
lich im dichtesten Laubwerke aufhält und 
auch sonst ein verstecktes Leben führt. Dabei 
ist auch seine Gewandtheit nicht gering, er 
liest schnell und weicht selbst im 
dichtesten Walde den Hindernissen blitz- 
schnell aus. Über all dem ist derselbe noch 
zum Kampfe ums Dasein mit einem wirk- 
samen Mimiery ausgestattet. 
Eine merkwürdige, in der gleichentwickel- 
ten Thierwelt beiläufig einzig dastehende 
Erscheinung ist dieser Mimiery des Kukuks, 
indem der Vogel nach Alter und Geschlecht 
zwei verschieden geschützte Formen 
sehr 
nach- 
ahmt: den Sperber und den Thurmfalken. 
Die Frage ist noch nicht genügend geklärt; 
im Allgemeinen wissen wir nur so viel, dass 
die Alten und ein Theil der jungen Männchen 
und Weibchen dem Sperber ähnelt, während 
der andere Theil der jungen Männchen und 
Weibchen, seltener auch alte Weibchen dem 
Thurmfalken auffallend treu gleichkommen. 
Die sperberartigen Formen überwiegen in den 
nördlichen während die thurm- 
falkenähnlichen rothbraunen Formen in den 
südlichen Gegenden viel häufiger sind; viele 
derselben sollen dort diese auffallende Schutz- 
farbe sogar während ihres ganzen Lebens 
tragen. 
Wie entstanden diese beiden von einander 
so sehr verschiedenen Formen ? Welches war 
ihr ursprüngliches Muster und warum tragen 
eben die jungen, zur Erhaltung der Art 
wichtigeren und schutzbedürftigeren Weib- 
chen dieses besser schützendere, weil auf- 
fallendere Gewand des Thurmfalken ? 
Gehen wir von Thatsache 
auch die jungen Sperber sehr stark variiren 
auffallendere 
und zwar im 
Gebieten, 
der aus, dass 
und dass auch diese eben die 
rothbraune Farbe annehmen, 
Siiden häufiger, als im Norden. Dieser Paral- 
lelismus im Alter und Aufenthaltsgebiet der 
rothbraunen Varietäten zwingt uns zu der 
Annahme, dass das ursprüngliche Muster der 
47 
