pr» 
alaknak. Föl kell tennünk, hogy a kivälogatö- 
dás és az eredeti typustöl való eltävolodäs 
még most is folyik, mert deli videkeken 
a rozsdaszin mar állandósul, a mi a meg- 
indult varialàs ezelszerü volta mellett szól. 
Tagadhatatlan, hogy nem tudjuk okät adni 
annak, hogy miért ezelszerübb a rozsdaszin 
deli videkeken, nem ismerjük a viszonyokat. 
Ennek a sajátságos viszonynak a behatóbb 
tárgyalása csak későbbi, czéltudatos kutatások 
alapján lehetséges. Hiszem, hogy ezek a natu- 
ral selectio elve alapján adott magyarázatot 
igazolni fogják. 
5 mindez a pazar védelem még mindig nem 
képezi a védekezés tetőpontját. Egyes indivi- 
duumok kiterjesztik ezt a mimicryt még a 
viselkedésre és hangra is. Azért beszélek indi- 
viduumokról, mert az alább következő esetet 
én is csak egyszer figyeltem meg, és az iro- 
dalomban se találtam nyomát más hasonló 
eseteknek. 
1903 tavaszán Sajókazán figyeltem meg egy 
kakukot, mely két egymástól circa 1 kilométer 
távolságra levő hegygerincz egyikétől átváltott 
a másikra; szemmel kisértem. A mint a völgy 
közepére ér, egyszerre csak megáll, szitalni 
próbál és kétszer egymásután hallatja a vércse 
harczi riadóját. 
Kissé gyakorlottabb fül rögtön észrevehette, 
hogy kissé különös volt ez a vércsehang, le 
volt tompítva és inkább ,ü‘-ben szólt, mint 
i ben, a hang hordozásában, a rythmusban 
azonban teljesen egyezett a vércsekiáltással 
s merőben különbözött a nősténykakuk ismere- 
tes vihogásától, sokkal erősebb és élesebb is volt 
ennél. A megfigyelés értékét és megértését min- 
denesetre emelné, ha meg tudnám mondani, hogy 
nőstény volt, a mely már a saját hangja miatt 
is rátermettebb a vércsehang utánzására és 
jobban is szorul rá a védelemre, de erre akkor 
meglepetésemben nem figyeltem. Csak annyit 
jegyeztem meg, hogy öreg karvalyos alak 
volt. De azért a hatás megvolt. Bár jó ideje 
láttam és egész tisztán ismertem föl a mada- 
rat, mégis a hang nyomán önkénytelenül is 
még jobban odanéztem — egy pillanatig mégis 
csak a vércseképzet keletkezett bennem —, 
371 
der beiden verschiedenen Kukuksformen. Wir 
miissen annehmen, die Auswahl und 
die Entfernung vom ursprünglichen Muster 
auch heute noch im Gange ist, weil in süd- 
lichen Gegenden die rothbraune Farbe schon 
stationär wird, was für die Zweckmässigkeit 
der dahin gerichteten Variation spricht. Es 
kann nicht geleugnet werden, dass wir kei- 
nen stichhältigen Grund angeben können, 
warum die rothbraune Farbe im Süden zweck- 
mässiger wäre — wir kennen die dortigen 
Verhältnisse derzeit noch ungenügend. Die 
eingehendere Behandlung dieser eigenartigen 
Erscheinung ist nur auf Grund späterer ziel- 
dass 
bewusster Forschungen möglich. Dieselben 
dürften diese auf Grund der Selektions- 
prinzipien gegebene Erklärung bestätigen. 
Doch bildet selbst dieser ausgiebige Schutz 
noch immer nicht den Gipfel des Schutzes. 
Einzelne Individuen mimikrisiren sogar Eigen- 
schaften und Stimme. Ich spreche von Indi- 
viduen, weil ich nachstehende Beobachtung 
selbst auch nur ein einzigesmal gemacht habe 
und auch in der Literatur nichts dergleichen 
finden konnte. 
Im Frühjahre 1905 beobachtete ich in 
Sajokaza einen Kukuk, welcher von einem 
Bergrücken zu dem ca. 1 Kilometer entfern- 
ten Bergrücken wechselte; ich behielt ihn 
im Auge. Als derselbe die Mitte des Thales 
erreichte, blieb er auf einmal stehen, probirte 
zu rütteln und liess zweimal nacheinander 
den Kampfruf des Thurmfalken hören. 
Ein etwas geübteres Ohr sofort 
wahrnehmen, dass diese Thurmfalkenstimme 
etwas Sonderbares an sich hatte, dieselbe 
war abgestumpft und tönte mehr in , ü" 
in , 1", die Rhythmik war aber genau die- 
selbe und total von dem be- 
kannten Gekicher des Kukusweibchen, auch 
der Ton viel kräftiger und schriller. 
Werth und Verstiindniss der Beobachtung 
würden jedenfalls erhöht werden, wenn ich 
angeben könnte, dass es ein Weibchen ge- 
konnte 
, als 
verschieden 
war 
wesen ist, welches schon durch seine eigene 
Stimmenanlage besser zur Nachahmung der 
Thurmfalkenstimme befähigt ist und des 
Schutzes auch mehr bedarf, doch entging mir 
dies damals in der ersten Überraschung. 
Ich notirte mir nur so viel, dass es ein altes 
‘xemplar war. Die Wirkung 
aber wurde erreicht. Obwohl ich den Vogel 
47* 
sperberartiges 
