li 



Da Magnetismen derfor paany hævede sit Hoved, havde 

 den en ganske anden Form end tidligere. Baade Theo- 

 rierne vare blevne mangfoldige, alle dog mystiske, og 

 dens Phænomener vare ganske anderledes vidunderlige og, 

 takket være de spekulative Tydskere, bragte i fuldstændigt 

 System. 



Det er navnlig disse sidste, Phænomenerne, vi her 

 skulle beskjæftige os med; det skal blot kortelig antydes, 

 at den, som bragte Magnetismen tilbage til Tydskland, 

 var den berømte J. C. Lavater, og at den i Frankrig 

 paany bragtes for Offentligheden af den, efter Andres 

 Vidnesbyrd, dygtige Naturkyndige og fra Charakterens 

 Side retskafne Deleuze. Man vil altsaa see, at det ikke 

 længere var Charlataner, som væsentlig beskjæftigede sig 

 med den, men at dens Phænomener havde imponeret 

 alvorlige Mænd. 



Det vilde blive altfor vidtløftigt, og desuden ganske 

 ligge udenfor vor Plan at nævne den lange Række af 

 Forfattere, som have behandlet Magnetismen. Vi skulle 

 blot her, inden vi gaae til en Kritik af Phænomenerne, 

 give en Fremstilling af dem efter den Forfatter, som har 

 behandlet dem fuldstændigst og bedst, men fra et fuld- 

 kommen »troende« Standpunkt. Som saadan maa nævnes 

 Tydskeren Kluge. 



De magnetiske Phænomener iagttages, efter 

 Kluge, deels hos Magnetisøren, deels hos den Magneti- 

 serede. Hos den Første ere de i Reglen negative, hos 

 den Anden positive. Dog kan Magnetisøren kun frem- 

 kalde positive Phænomener hos sin Patient, naar han 

 selv i Sammenligning med denne besidder et Overmaal 

 af Energi og Livskraft; hvis ikke, vilde den omvendte 

 Virkning- finde Sted. 



