16 



Syge*: Clairvoyant); men Overgangen kan ikke skee uden 

 stor Anstrengelse baade fra Magnetisørens og den Mag- 

 netiseredes Side, idet Magnetisøren stadigt søger at fæste 

 den Syges Opmærksomhed paa tiendes indre Tilstand, 

 søger at »drive hende tilbage i sig selv«. Herved op- 

 naaer den Syge da tilsidst Selvbeskuelsesevnen, Clair- 

 voyancen, det vil sige, hun bliver istand til at beskrive 

 sin egen indre legemlige Tilstand med anatomisk Nøiag- 

 tighed; hun betjener sig dog herved ikke af den anato- 

 miske Terminologi, men af sin egen temmelig mangel- 

 fulde, hvorfor det ogsaa undertiden bliver vanskeligt nok 

 at forstaae hende. Hun kan ligeledes angive sin Sygdoms 

 Sæde og Beskatfenhed og angive de Lægemidler, der ere 

 fornødne til dens Helbredelse; kjender hun ikke Læge- 

 midlet ved Navn, beskriver hun det saa nøie, hvorledes 

 det seer ad og hvor det fmdes, at det derefter er let for 

 Lægen at kjende det. Hvad Sygdommen selv angaaer, er 

 hun istand til forud at angive de forestaaende Sygdoms- 

 phænomener, selv Maaneder iforveien. Hun kan ligeledes 

 angive Varigheden og Styrken af den magnetiske Søvn. 

 Denne klare Selvbeskuelse, denne »Insichhineingehen«, 

 som den ogsaa kaldes, indskrænker sig ikke til Clair- 

 voyantens egen Person, den udstrækker sig ogsaa til dem, 

 med hvem hun staaer i magnetisk Rapport, idet deres 

 Fornemmelser overføres paa hende. Stærkest er Sym- 

 pathien mellem den Syge og hendes Magnetisør, idet 

 ikke blot Sygdomsfornemmelsen, men Sygdommen selv 

 kan overføres fra Magnetisøren paa hans Clairvoyante. 

 Herpaa anføres mærkelige Exempler: Wienholt behand- 

 lede en Clairvoyante; han blev syg og kunde i længere 

 Tid ikke besøge hende, men ikke destomindre følte hun 

 alle sin fraværende Magnetisørs Lidelser; ja, da denne 



