29 



knyttet dem til hverandre, udfundet deres lovmæssige 

 Forhold og have optaget dem i Kredsen af vore Begreber. 

 Lad os da være forsigtige med at troe paa noget Over- 

 naturligt! og lad os ogsaa, skjøndt ikke i den Grad, være 

 forsigtige med at troe paa Opdagelsen af nye Natur- 

 kræfter; thi vel siger Ingen, at vi have fundet alle disse, 

 men meget Usædvanligt kan dog forklares ved dem, vi 

 kjende, og det er i Reglen kun Uvidenhed eller iMagelig- 

 hed, naar vi mene at maatte tage vor Tilflugt til nye 

 Kræfter for at forklare, hvad vi see for vore Øine. 



Men, tilbage til Magnetismen! — De Naturkyndige 

 saae i d'Eslons Kursal ikke noget Nyt, noget Ukjendt, 

 men kun noget Usædvanligt. Kriserne og alle de dem 

 ledsagende Phænomener kjendte de iforveien, kun havde 

 de aldrig seet dem i saa stor xMaalestok og endnu mindre 

 seet dem kunstmæssigt frembragte og benyttede i hel- 

 bredende Øiemed. — Hvor kjendte de dem da fra? spørger 

 man. Svaret er let, de kjendte dem fra visse sygelige 

 Tilstande, som det falder i enhver Læges Lod at iagttage, 

 fra Hysterien. 



Enhver har hørt denne Sygdom nævne, og Enhver 

 veed, at det navnlig er det smukke Kjøn, der lider under 

 den. Vel er det ofte, at man ikke udtaler Navnet; det 

 gaaer med det, som med saa mange andre Udtryk, en 

 taabelig Pænhed eller her dog maaskee ogsaa en mis- 

 forstaaet Opfattelse af Sygdommens Natur gjør, at man 

 undgaaer Navnet; man siger, at Patienten er »nervøs«. 

 Men fra et lægevidenskabeligt Standpunkt gaae den største 

 Deel af disse nervøse Tilstande ind under det fælles 

 Begreb: Hysteri, og det er derfor bedre her at nævne 

 Tingen ved sit rette Navn. 



