troede paa den eller ei, enten man havde sin Opmærk- 

 somhed henvendt paa sin egen Tilstand eller paa andre 

 Ting. Langt nærmere laae det at tænke paa, hvad Ind- 

 bildningskraften formaaede at udrette, naar den først var 

 vakt, og Kommissionen lod derfor de følgende Forsøg 

 anstille for at komme paa det Rene med, om det ogsaa 

 virkelig forholdt sig saa. Forsøgene anstilledes deels af 

 Jumelin, der i visse Henseender havde andre theoretiske 

 Anskuelser end Mesmer, deels, ligesom de forrige, af 

 d'Eslon. 



Forsøgene bekræftede Kommissionens Opfattelse. En 

 Kone blev magnetiseret og angav at føle Varme paa de 

 behandlede Steder; hun blev derpaa bundet for Øinene, 

 men formaaede ikke at angive de Steder, man magneti- 

 serede; man tog Bindet bort, og paany følte hun Varmen. 

 Atter bandt man hende for Øinene og bildte hende ind, 

 at hun blev magnetiseret, og hun angav nu Varmefornem- 

 melse paa de Steder, hun troede underkastede Behand- 

 ling, uagtet man slet Intet gjorde, og da man derpaa 

 virkelig magnetiserede hende, uden hendes Vidende, mær- 

 kede hun Intet. Lignende Forsøg foretoges i Mængde 

 og paa forskjeUige Personer, stadigt med samme Resultat, 

 og man bemærkede tillige, at de Svar, som de Magneti- 

 serede gave, tydeligt vare bestemte ved de Spørgsmaal, 

 man gjorde dem, naar de vare bundne for Øinene, og 

 altsaa ikke kunde see, om man magnetiserede dem eller ei. 



Men dette var ikke nok; man maatte ogsaa vise, at 

 den blotte Indbildning var istand til at frembringe Kriser. 

 D'Eslon gjorde da Forsøg i Franklins*) Have. Han 



Franklin var Medlem af Kommissionen tilligemed Lav o i si er, 

 Å. L. Jussieu, Bailly og flere berømte Naturkyndige. 



