tedes mod de syge Steder; fremdeles med Blikket, ved at 

 fæste dette paa den Syges Legeme; og endelig, fremfor 

 Alt, ved Tryk med Hænderne og Fingrene paa den Syges 

 Underliv eller den nederste Deel af Brystet, et Tryk, som 

 undertiden fortsattes timeviis. 



Virkningerne af denne Behandling var meget mærke- 

 lig; vi ville holde os til den Skildring, Beretningen giver: 



»De Syge vise ved Behandlingen et meget forskjel- 

 ligt Forhold. Nogle ere rolige og føle Intet; Andre hoste, 

 spytte, føle en let Smerte, en lokal eller almindelig Varme, 

 svede; atter Andre gribes af Konvulsioner, der baade ere 

 hyppige, langvarige (indtil 3 Timer) og stærke. Saasnart 

 En faaer Konvulsioner, følge Andre efter. De ledsages 

 af Opspytning af en plumret, slimet, undertiden blodig 

 Vædske. Konvulsionerne yttre sig i pludselige, ufrivillige 

 Bevægelser af alle Lemmerne og hele Kroppen, sammen- 

 snørende Fornemmelse i Struben, krampagtige Trækninger 

 i Lnderlivsmusklerne, Synsforstyrrelser, Skrig, Graad, Hikke 

 og umaadelig Latter. De indledes og efterfølges af en 

 slap, drømmende Tilstand, en Slags Bedøvelse. Den 

 mindste uventede Støi foraarsager Skjælven, og man har 

 bemærket, at Forandring af Tone og Takt i Melodierne, 

 der spilles paa Pianofortet, have Indflydelse paa de Syge, 

 saaledes at de ophidses og bringes i heftigere Konvul- 

 sioner af en livhgere Melodi, beroliges af en sagtere.« 



»Der gives ikke noget mere forbausende Syn,« fort- 

 sætter Beretningen, »end disse Konvulsioner (»Kriser«); 

 man kan ikke gjøre sig nogen Forestilling derom, naar 

 man ikke selv har seet det. Man bUver hge overrasket 

 ved den dybe Ro, som en Deel af de Syge udvise, og 

 den heftige Bevægelse, som griber Andre. Man seer de 

 Syge opsøge hinanden, kaste sig i hinandens Arme, smile, 



