47 



vor Opmærksomhed paa en anden charakteristisk Egen- 

 skab ved den, nemlig den efter Opvaagningen stedfindende 

 Mangel paa Erindring om, hvad der er foregaaet, 

 medens den Syge befandt sig i Søvntilstanden. Vi have 

 allerede i Beretningerne om Hypnotismen seet et lignende 

 Forhold, og Phænomenet kan heller ikke være os paa- 

 faldende, naar vi lægge iVIærke til den almindelige 

 Søvn og til enkelte sygelige Tilstande. 



Enhver veed, at Sjælens Virksomhed ikke ophører 

 under Søvnen, men at den kun fremtræder under en 

 noget forskjellig Form. Det Eiendommelige ved Søvnen 

 bestaaer nemlig i det forandrede Forhold, hvori Organis- 

 men er stillet til Omverdenen; thi medens det vegetative 

 Livs P'unktioner, Aandedræt, Kredsløb, Afsondring o. s. v., 

 under Søvnen foregaae paa sædvanlig Viis, om end med 

 noget større Regelmæssighed og Langsomhed, see vi det 

 animale Livs Organer fungere langt mere ufuldstændigt 

 end i vaagen Tilstand. Hvad det aandehge Liv angaaer, 

 da er det vanskeligere at komme til Klarhed om Udstræk- 

 ningen af dets Virksomhed; thi skjøndt Enhver veed, at 

 Tanken og Phantasien kunne være i Virksomhed, og at 

 Drømme saaledes kunne opstaae, høre vi de meest for- 

 skjellige Meninger, naar Spørgsmaalet bliver om, hvor- 

 meget eller hvorofte vi drømme. En forsikkrer, at han 

 drømmer den hele Nat, medens en Anden erklærer, at 

 han aldrig drømmer; og man tør ligesaalidt fuldstændigt 

 troe den Ene som den Anden. Sagen er nemlig den, at 

 der ogsaa er en Mangel paa Erindring ved Opvaagningen, 

 ligesom ved den magnetiske Søvn. At det ogsaa virkelig 

 er saa, at man meget almindeligt i vaagen Tilstand ikke 

 erindrer, hvad man har drømt, eller endog ikke erindrer, 

 at man overhovedet har drømt, kan ikke forundre os, da 



