52 



somhed enteu til at fremkalde Drømme eller til fuldkommen 

 at rive Individet ud af Søvnen. Ligeledes er Ledningen fra 

 Centralorganet til Bevægelsesredskaberne for endeel svækket 

 eller dog ubenyttet, saalænge Søvnen varer. Individet 

 ligger stille, de uvilkaarlige Muskler fungere roligt, og af 

 de vilkaarlige see vi kun en passiv Sammentrækning af 

 de Villien mindst undergivne Muskelgrupper, Bøie- og 

 Lukkemuskierne, medens Strækkemusklerne kun undta- 

 gelsesviis komme i Virksomhed. 



Men Søvnen er ikke den ene Gang som den anden; 

 man kan sove let, saa at man vækkes ved den mindste 

 Støi, ved den ringeste Berørelse, og man kan sove »som 

 en Steen,« saa at en Bøsse kan fyres af over Ens Hoved, 

 uden at man vaagner. Ja endnu større Forskjelligheder 

 kan der være ved Søvnen ; visse Sandser kunne fungere 

 og Bevægelser kunne udføres, den Sovende kan foretage 

 ordnede, planmæssige Handlinger, der røbe baade Omsigt 

 og Eftertanke, kort sagt man bliver nødt til at erkjende, 

 at det ene Organ kan sove, medens de andre ere vaagne, 

 erkjende med Bichat, ai den fuldstændige Søvn er en 

 Forening af de enkelte Organers Søvn. Den naturlige 

 Somnambuiisme viser alle disse Gradsforskjelligheder. 



I sin ringeste Grad er den vistnok bekjendt for de 

 Fleste. Intet er almindeligere end at Børn eller unge 

 Mennesker tale i Søvne, reise sig overende i Sengen, ja 

 endog staae ud af den og gaae omkring i Soveværelset. 

 Men i sine høiere Grader er den sjeldnere. Man fortæller, 

 at Søvngængeren gaaer paa farlige Steder med stor 

 bikkerhed, klavrer op ad Tagrenden og spadserer langs 

 Rygningen at Huset; og der er intet Usandt heri. Søvn- 

 gængeren kan gaae paa Steder, hvor han som vaagen 

 vilde svimle og styrte ned; thi hos den Vaagne stiller 



