54 



ved den simple Drøm, kan det ikke undre os, at Som- 

 nambulismen frembyder lignende Forhold. 



Fra denne almindelige Betragtning ville vi nu vende 

 os til de enkelte Phænomener, som vi træffe i det fjerde 

 magnetiske Stadium, og her forefinde vi da navnlig Foran- 

 dringer paa Sandsernes Gebet. 



Synss andsen har undergaaet en væsentlig Forandring. 

 Hos den i sig selv fuldstændigt opvaagnede Somnambule 

 er Øiet krampagtigt dreiet opad, ubevægeligt, Pupillen 

 udvidet, ufølsom, Øielaagene i Reglen fast tillukkede. 

 Somnambulen kan, efter Magnetisørernes Udsagn, med 

 Øinene i det Høieste skjelne Lys fra Mørke; men Syns- 

 sandsen er derfor ikke ophævet, den træder frem med 

 forøget Styrke i samtlige Organer for Følelsen; 

 fortrinsviis har den sit Sæde i Hjertekulen. 



Hvorledes skulle vi forstaae dette? Efter almindelige 

 Naturlove er det umuligt; thi Synet, Opfattelsen af Gjen- 

 standenes Omrids og Farver ved Lysets Hjælp, forudsætter 

 et dertil uddannet Organ, gjennem hvilket Lysbillederne 

 kunne komme til at paavirke den Nerve, hvis Funktion det 

 er at bringe Indtrykket til Bevidsthedens Sæde, til Nerve- 

 systemets Centraldeel. Desuden have mange Forsøg viist, 

 at hver enkelt Sandsenerve har sin eiendommelige »Energi,« 

 det vil sige, at den udelukkende formaaer at lede Ind- 

 trykkene under en vis bestemt Form til Bevidstheden, 

 saa at, hvad enten man paavirker Synsnerven med en 

 lysende Gjenstand, med en elektrisk Strøm eller paa 

 mechanisk Maade med Tryk, Slag eller Snit, opfattes 

 disse Indvirkninger som Lysindtryk, medens de samme 

 Indvirkninger paa Hørenerven vilde bevirke et Lydindtryk, 

 paa en Følenerve en Følelse. Hvorledes kan man da see 

 ved Følelsens Hjælp? 



