59 



kunne efterlade Stoffer, som Somnambulen kan opfatte 

 ved Lugten eller Smagen, paa samme Maade som vi 

 see Sporhunden forfølge Vildtets Spor henad Marken 

 og den vilde Indianer skjelne en Hvids Fodspor fra 

 Negerens. At Somnambulen skulde kunne smage eller 

 lugte med Fljertekulen, hører derimod sikkert til Fablernes 

 Rige, ligesom Synet og Hørelsen med samme Legemsdeel. 

 Endelig have vi tilbage den femte Sands, Følelsen. 

 Ogsaa den har undergaaet væsentlige Modifikationer. Som- 

 nambulen føler levende Væseners Næ.rværelse allerede 

 paa 10—15 Skridts Afstand; de ere hende i Reglen ube- 

 hagelige og det desto mere, hvor inderligere hendes For- 

 bindelse er med Magnetisøren. Hun gribes af Angst og 

 Gysen,, kan endogsaa faae Konvulsioner, Men alle Personer 

 ere hende ikke eens i saa Henseende; mod enkelte har 

 hun særlig Antipathi og kan føle deres Nærhed selv 

 gjennem en Væg, medens hun derimod staaer i naturlig 

 Rapport med x\ndre og paavirkes behageligt af deres 

 Nærmelse. For at forklare dette behøve vi ikke at gaae 

 langt. Enhver veed, i hvilken Grad Hørelsen og Følelsen 

 ere udviklede hos den Blindfødte, han kjender Personer, 

 længe før de ere komne ham nær, blot paa deres Maade 

 at gaae og bevæge sig paa; ja Hørelsen behøves ikke 

 engang, man læse blot Beretningen om Laura Bridg- 

 man i Boston (Dickens, Amerikanske Reiseminder), der 

 var døvstum og bhnd og desuden manglede Lugten, saa vil 

 man faae et Begreb om, hvad der kan udrettes med faa 

 Midler, uden at man behøver at tage sin Tilflugt til Hypo- 

 theser om magnetiske Stoffers mirakuløse Virkninger. 

 Men ville vi endelig søge Analogier i mærkelige Iagttagelser 

 andensteds fra, behøver man blot at tænke paa de saa- 

 kaldte Idiosynkrasier, det vil sige visse Individers eien- 



