^63 



Adelsmand, mørk, mager, melaiicholsk og koldblodig, 

 studerede ivrigt de spekulative Videnskaber. Hans Anfald 

 indtraf i aftagende Maane og vare stærkere om Efteraaret 

 og Vinteren end om Sommeren. Et Øievidne gav føl- 

 gende Beskrivelse deraf: En Aften henimod Enden af 

 Oktober morede vi os efter Bordet med forskjellige Spil; 

 Signor Augustin deeltog deri tilligemed det øvrige Selskab 

 og gik derpaa hen for at lægge sig. Klokken Elleve fortalte 

 hans Tjener os, at den Nat vilde hans Herre gaae i Søvne, 

 og at vi nu kunde komme og iagttage ham. Lidt efter 

 undersøgte jeg ham med et Lys i Haanden. Han laae 

 paa Ryggen og sov med aabne, stirrende og ubevægelige 

 øine, hvilket skulde være et sikkert Tegn paa, at han 

 vilde gaae i Søvne. Hans Hænder vare iiskolde, og Pulsen 

 slog saa langsomt, at Blodet næsten ikke syntes at cirku- 

 lere. Omtrent ved Midnat trak Signor Augustin Om- 

 hænget heftigt til Side, stod op og klædte sig paa. Jeg 

 gik hen til ham og holdt ham Lyset for Ansigtet; men 

 han tog ingen Notits deraf, uagtet Øinene vare opspilede. 

 P^ør han satte Hatten paa, spændte han Kaardegehænget 

 om sig: Kaarden var taget bort. Han gik derpaa frem 

 og tilbage i flere Værelser, satte sig i en Lænestol ved 

 Ilden og varmede sig, og gik derpaa ind i et Kabinet, 

 hvor han havde sin Garderobe. Her søgte han efter Noget, 

 kastede alle Klæderne mellem hverandre, og efterat have 

 bragt dem i Orden igjen lukkede han Døren og puttede 

 Nøglen i Lommen. Han aabnede derpaa Stuedøren og 

 traadte ud paa Trappen. Da han var kommen ned af 

 den, gjorde En af os tilfældigviis AUarm, hvorover han 

 lod til at blive forskrækket og skyndte sig afsted. Tjeneren 

 bad os om at gaae sagte og ikke tale, da han pleiede at 

 komme ud af sig selv ved den mindste Støi og løbe som 



