I 



69 



og da det navnlig er i religiøst bevægede Tider og hos 

 Individer med mystisk Aandsretning, at den optræder, kan 

 det ikke undre os, at denne Sygdom, der ledsages af alle 

 Nervelivets meest vidunderlige Symptomer, af Mængden 

 bliver betragtet som Virkningen af noget Overnaturligt. 



Vi skulle anføre et Par Exempler. 



(Iagttagelse af Dr. San der et i Besancon, gjengivet 

 i Brierre de Boismont, deshalluc.) Alexandrine Lauvis, 

 en ITaarig Bondepige i Voray i Nærheden af Besancon, 

 blev, efter i nogen Tid at have lidt af Koldfeber og derpaa 

 af hysteriske Anfald, i Slutningen af Juli 1850 extatisk. 

 Anfaldene kom regelmæssigt med 24 Timers Mellemrum 

 og varede 24 Timer. Et af disse beskrives saaledes af 

 Dr. S an de ret: »Ved min Ankomst laae hun udstrakt i 

 sin Seng, Ansigtet var fuldkommen roligt, Øinene lukkede, 

 Øielaagene i en skjælvende Bevægelse, Lemmerne vare 

 slappe og faldt sagte ned, naar man løftede dem i Veiret, 

 Aandedrættet jevnt og regelmæssigt , Pulsen hyppig. 

 Hænderne laae nær hinanden og næsten foldede over 

 Brystet. Efter nogle Minutters Forløb gned hun dem 

 sagte mod hinanden. »Hun vil til at synge,« sagde 

 hendes Moder til mig, og virkelig begyndte hun ogsaa 

 at synge med en klangfuld, lidt sittrende Stemme, uden 

 nogen Anstrængelse, men med en Stemme, »som man 

 ikke kjendte hos hende,« og skjøndt Sangen vel mindede 

 om Landsbymaneren, havde den ganske vist ogsaa noget 

 særlig melodiøst ved sig. Da Sangen var færdig, og den 

 var temmelig lang, laae Alexandrine atter ubevægelig. 

 Da jeg løftede Øielaaget i Veiret, flygtede Øiet hurtigt 

 for Lyset, og ved disse Forsøg kom der Taarer frem i 

 den ydre Øiekrog. I dette Øiebhk kneb jeg hende stærkt, 

 men hun syntes ikke at mærke noget; jeg stak hende en 



