78 



nambulen, idet dennes hele Opmærksomhed er koncen- 

 treret paa den Gjenstand, han har vendt hendes Tanke 

 hen imod. Naar vi nu hertil lægge Somnambulens livlige 

 Aandsvirksomhed , hendes forhøiede Dukommelse , der 

 bringer hende til at erindre, hvad hun tidligere har erfaret 

 gjennem Læsning og Tale om Sygdomme og disses Be- 

 handling, da have vi her allerede et vigtigt Moment; 

 maaskee vi endelig ogsaa turde forudsætte Vækkelsen af 

 det samme Instinkt, vi almindeligt iagttage hos Dyrene 

 med Hensyn til, hvad Føde der er dem gavnlig eller 

 skadelig, et Instinkt, som vel kun sjeldent er udviklet hos 

 Mennesket, men som vi dog af og til under Sygdomme 

 kunne finde Spor til. 



Videre end hertil tør vi neppe gaae; alt Andet, der 

 fortælles om denne Somnambulernes Evne, maa vi afgjort 

 forkaste. Og hvad saa end Magnetisørerne anføre til 

 Beviis, — saameget staaer fast, at Somnambulerne endnu 

 ikke have beriget vor lange Række af Lægemidler med 

 et eneste nyt; tvertimod, de have bestandigt i deres 

 kurative Virksomhed rettet sig efter den netop da gjældende 

 Lægemethode. 



De øvrige Phænomener i femte Stadium have vi 

 deels omtalt i det Foregaaende , deels ville vi behandle 

 dem sammen med dem, vi træffe i det sjette Stadium: 

 den almindelige Klarhed. Magnetisørerne kalde ogsaa 

 Tilstanden: Extase, og antyde derved, som vi alierede 

 have bemærket, Ligheden med de egenlige Extaser; frem- 

 deles: Desorganisation, et Udtryk, som ikke er saa galt, 

 thi i Virkeligheden synes her, hvis vi kunde troe Magne- 

 tisørerne, at være en fuldstændig Forandring af den 

 menneskelige Organisation, eller snarere endog en Op- 



