8u 



Man vil see, at vi her fuldstændigt ere inde paa det 

 Vidunderliges Enemærker, og man vil indrømme, at, hvad 

 vi hidtil kjende til Naturens Virksomhed, ikke slaaer til 

 for at forklare dette, flvad skulle vi da gjøre? Skulle 

 vi indlade os paa metaphysiske Spekulationer over Aan- 

 dernes Færd eller paa de ikke meget bedre Hypolheser 

 om en Verdensæther, hvis Svingninger i ligestemte Sjæle 

 skulle kunne frembringe sympathetisk Klang, ligesom vi 

 i Physiken see den ene Strængs Svingninger gjennem 

 Luften forplante sig til den ligestemte, som da ogsaa toner, 

 — eller skulle vi fuldstændigt benægte, hvad der for- 

 tælles? Ingen af Delene er synderligt tiltalende. Thi 

 hvad det Første angaaer: hvad Resultat see vi af saa- 

 danne Spekulationer? Kun det, at Forstanden omtaages, 

 og en Erkjendelse vindes dog ikke. Og hvad det Åndet 

 angaaer: hvor tør vi da uden Undersøgelse forkaste, hvad 

 der forsikkres, ingenlunde af Charlataner alene, nei, og- 

 saa af forstandige og iøvrigt troværdige Mænd, om hvem 

 vi vel kunne sige, at Phantasien undertiden løber af med 

 dem, saa at de i deres Begeistring see mere end de 

 skulde see, men hvem vi dog ikke tør frakjende al 

 Iagttagelsesevne? 



Vi kunde ligesom før betragte Konsekventserne af 

 disse Phænomener, hvis de bleve hyppigere frembragte 

 og almindeligere benyttede; thi de have jo en praktisk 

 Betydning (en Clairvoyant skal have opdaget et Tyveri), 

 og vi vilde da ad den Vei kunne slutte os til Umuligheden af 

 deres Existents. Men vi kunne ogsaa see os om i andre 

 Retninger og spørge, om vi ikke kunne træffe paa noget 

 Lignende udenfor Magnetismen. Vel ville vi ikke derved 

 faae noget Beviis, hverken i den ene eller den anden 

 Betning, men vi ville faae Analogier, der kunne belyse 



