87 



og mange af de enkelte Phænomener kunne optræde 

 isolerede uden iMulighed for videre Udvikling (hvilket for- 

 resten ogsaa antydes af Kluge), og endelig kunne alle 

 disse Phænomener opstaae som Følge af den meest for- 

 skjellige Behandling, hvilket alt noksom viser, al vi her 

 ikke have en eiendommelig Sygdom for os, men kun en 

 Samling af Sygdomssymptomer, som vi maa henføre til 

 forskjellige, allerede bekjendte Former af Sygdomme, og 

 navnlig til Hysterien, den naturlige Somnambulisme og 

 Extasen. En eiendommelig »magnetisk« Tilstand maa 

 vi altsaa forkaste ; de Phænomener, der skulde konstituere 

 denne, ere laante andenstedsfra, og hvad der bliver til- 

 bage som Nyt ved » [Magnetismen « , er kun det, at disse 

 Sygdomme (Hysterien, Somnambulismen og Extasen) kunne 

 frembringes kunstigt; med andre Ord: vi have lært at 

 kjende nogle af disse Sygdommes saakaldte »Leiligheds- 

 aarsager«, det vil sige Aarsager, der formaae at fremkalde 

 dem, naar Individet iforveien har Disposition til al an- 

 gribes af dem. iVlen netop herved har »Magnetismen" 

 sin Interesse for Lægen og Physiologen; der aabnes et 

 lille Indblik i en meget ukjendt Deel af Nervesystemets 

 Virksomhed; men der opfordres med det Samme til 

 en dyberegaaende Undersøgelse, thi den nævnte »Dispo- 

 sition« veed man ikke meget om, og de opdagede »Lei- 

 lighedsaarsager« synes ofte at være saa smaa og saa be- 

 synderlige, at man ikke fatter deres Virkemaade. 



Man skulde nu troe, at det ikke havde manglet paa 

 den Slags Undersøgelser; thi det er jo længe siden Mes- 

 mer første Gang optraadte, og Magnetisørernes Antal har 

 være meget stort. Men ikke deslomindre er de viden- 

 skabelige Undersøgelsers Antal kun ringe, og de vundne 



